191 
nen bald sehr ähnlich, bald völlig ungleich aussehen. 
Einzelne Exemplare solcher Formen sind daher meist un- 
bestimmbar, in Herbarenexemplaren, besonders trockenen, 
fast immer.» 
Den väsentligaste orsaken tili svärigheterna ligger 
däri, att de europeiska Rubus- formerna tillhörande Euba- 
tns icke äro konstanta. Enligt den 1920 utgivna »Black- 
berries of New England» synas dennas författare anse, 
att samma förhällande gäller även för de nordameri- 
I kanska. Lidforss har genom sina kulturförsök visât, 
att även sâdana former som plicatus, pulcherrimus etc. 
icke äro füllt konstanta. Som min personliga äsikt vill 
jag därvid framhälla, att konstansen kanske kan vara 
! olika pä olika platser. Lidforss har ocksä pävisat, att 
i genom hybridisering nya former kunna uppstä, som i 
senare generationer erhälla en ökad, om än ej fullstän- 
dig konstans. Bade Focke och Lidforss anse väl, att 
inkonstansen även hos huvudformerna sannolikt beror 
pä en mer eher mindre längt tillbaka i tiden skedd hy- 
bridisering, men egentligen vet ingen ännu, vilka Rubus- 
former äro stamföräldrar tili vära dagars Eubatus- former. 
Det kan vara nägon form, som ännu fortlever i nägon 
undangömd vrä; det kan vara en längt tillbaka i tiden ut- 
död form; det kan vara nägon av Asiens trädartade Rubus. 
Tänker man efter, bör det ej synas sä märkvärdigt, 
att hybridisering rätt ofta förekommer hos i naturen 
växande Rubus- former. I en Rubus- blomma finnes ett 
flertal pistiller. Dâ en insekt under silt förvärvsbegär 
llyger frän blomma tili blomma, skiljer den ganska 
säkert icke plicatus frän sulcatus. Den ena gängen kan 
säledes pollen frän en form bli släppt pä en pistill, en 
i annan gäng pollen frän en annan form pä en annan 
pistill i samma blomma. Bärets konstans i naturen 
bli r dä beroende av den olika grad av konceptionsför- 
mäga, som Rubus- blommans olika pistiller kunna äga 
för andra formers pollen. Corylifoliernas stora varia- 
