192 
bilitet kan i viss man förklaras därav, att, som Lidforss 
vid korsning av corylifolier med caesias funnit, bastar- 
derna i första generationen äga renare pollen än för- 
äldrarne. Därav bör följa, att dessa bastarder, som 
avia en variabel avkomma, hava större sannolikbet 
astadkomma god pollinering, än de mera konstanta for- 
merna med sämre pollen. 
Da det ännu är omöjligt veta, vilken form borde 
betraktas som huvudform till de inkonstanta Eubatus- 
formerna, mäste man givetvis betrakta dessa former ur 
annan synvinkel än de icke polymorfa arterna, vilkas 
artbeskrivning grundar sig pâ deras konstans vid frö- 
sädd. Man bör ock taga i betraktande, att det är av 
en viss vikt for vetenskapen att fâ sä mânga Rubus- 
former som möjligt avgränsade frän varandra och att 
nya former alltjämt uppstä. Da konstansen icke är 
fullständig och ej heller nâgra fasta karaktärer kunna 
sättas i densammas ställe, mäste gränserna mellan spe- 
cies, varietet och form bliva godtyckliga. Dâ det där- 
jämte alltid tinnes gränsfall, som icke kunna klaras, 
böra gränserna dragas sâ, att dessa gränsfall bliva av 
sä ringa betydelse som möjligt, varav följer, att man 
icke bör vara rädd för att beskriva även sâdana former, 
soin hava en jämförelsevis ringa utbredning. 
Det är företrädesvis ett par omständigheter, som 
man bör taga hänsyn till vid begränsningen. Som be- 
kant ville professor F. Areschoug i »Some observations 
on the genus Rubus » göra gällande, att hybridiseringen 
icke i nägon högre grad gav anledning till uppkomsten 
av nya former. Efter hans mening var det yttre om- 
ständigheter, temperatur, skugga, jordmân o. s. v., som 
föranledde artbildningen. I modifierad form ansâg nog 
professor H. .Sudre nägot liknande. Att döma av Lid- 
forss kulturförsök hade de säkerligen orätt, men det 
faktum kvarstär dock, att Rubus-t ormerna äro ganska 
känsliga för dessa yttre förhällanden. Genom variatio- 
