ner i karaktärerna kunna de efter mitt förmenande an- 
passa sig efter de yttre förhallandena i kanske högre 
grad än de fiesta andra växter. Huruvida sâdana varia- 
tionel* under tidernas lopp kunna bli konstanta, har jag 
ej sett bevisat. Ett par sâdana variationer böra i varje 
fall icke anses vara artbildande, sa att man till arten 
skiljer t. ex. en skuggform frân dess solform. 
Den oinständigheten, att man hos Rubus har svârt 
avgöra, var en hybrid börjar och slutar. vâllar ocksâ 
svârigheter. Sa mycket hör dock vara klart, att pâ- 
träffar man pâ samma plats en sérié Rubus- former, vars 
vttersta former val âro skiljbara, men sammanbindas 
genom en massa i varandra ôvergâende former, sa böra 
dessa mellanformer icke beskrivas var för sig. De kunna 
leva det ena âret och vara utdöda det andra. Endast 
sâdana former, som hava nâgon, oin än lokal spridning, 
lämpa sig för beskrivning. 
Vid Rubus - formernas bestämning mäste man taga 
hânsyn till fiera karaktârer pâ en gâng och jämföra den 
föreliggande formen med de bi lder, som man i med- 
vetandet har av andra, närstäende former. Pâ grund 
av de enskilda karaktärernas variation har det ännu 
icke lyckats nâgon skriva en /fuftus-flora sä, att man 
genom att följa varje enskild karaktär för sig kan bli 
säkert förd tili mälet. Har man icke de liknande for- 
mernas bilder fixerade i medvetandet, mäste man ofta 
pâ olika vägar pröva sig fram, tills man anser, att minsta 
möjliga olikbeter föreligga. 
Detta sakförhällande bar lett tili synnerligt stör för- 
virring. Den ene författaren har lagt huvudvikten vid 
vissa karaktârer och pâ den grund fort en form tili en 
viss art; en annan har pâ grund av andra karaktârer 
trott sig böra föra den tili en annan. Dâ Lidforss 
genom sina kulturförsök visât, att ban i andra genera- 
tionen fätt fram former, som halt karaktârer främmande 
för föräldrarne, sâ framgâr därav, huru svârt det i mänga 
Botcmiska Sotiscr 1922 
13 
