195 
därför i Rubus - arbeten i första hand lägga sig vinn om 
att fa den for själva bestämningen mest lämpliga upp- 
ställningen, vill man sedan gruppera de bestämda for- 
merna efter deras förmodade släktskap, kan var och 
en göra detta efter ett enkelt schema, vilkets förändring 
ej kommer att inverka pä själva artbeskrivningen. 
Det förefaller mig pä grund av det sagda vara all- 
deles tydligt, att man hör söka bortarbeta de svärigheter, 
som förorsakats av Rnbus - formernas själva behandling. 
En god väg i det avseendet, som Focke även synes an- 
vänt sig utav i »Species Ruborum», har professor H. 
Sudre uppbyggt i sin »Rubi Europæ». Visserligen kan 
Sudre hava misstagit sig i nagra detaljer, vilket heia 
denna avhandling bör kunna tillfyllestgörande förklara, 
men alldeles säkert är bans själva uppställningssystem, 
om man fränser bans Triviales, det bästa, som bittills 
uppgjorts. Det har dock anmärkts, att Sudre som arter 
heskrivit former, vilka andra skulle betraktat som sub- 
species eller tili och med som varieteter. Den anmärk- 
ningen är riktig, men vill man undanröja de av mig 
anförda, ännu större nackdelarne, sä bör man icke lata 
sädana rent formella skäl hindra sig, allrahälst jag förut 
visât, att naturen själv omöjliggör varje fixerande av 
gränserna mellan art, varietet och form annat än pä ett 
godtyckligt sätt. 
Sudre har i »Rubi Europæ» 5 sektioner, var och 
en med ett antal subsektioner. En sädan är subsectio 
Glandulosi. I dennas nyckel äro de artskiljande.karak- 
tärerna för 9 arter angivna. Omkring dessa 9 arter, 
som säledes äro att betrakta som de viktigaste, äro se- 
dan en mängd andra arter grupperade. Följer man 
därför i Glandulosi nyckel hänvisningen för R. hirtus 
W : Kit, kommer man tili den icke kollektiva beskriv- 
ningen för denna och dess varieteter samt därefter tili 
en ny nyckel, upptagande utom R. hirtus ytterligare 25 
