227 
vatten en uppvärmning skall äga rum samtidigt som 
den redan avkylda dimman undanskaffas av luftström- 
raen. I vissa fall förstärkes denna dimmornas inverkan 
ifall lokalen är stärkt exponerad mot dem. Detta är 
fallet dar forsen ligger framför en krök av älven. Man 
marker dâ en tydligt gynnsam inverkan pâ den mot 
forsen utsatta stranden. Anim mer gvnnsamt verkar 
forsen, om den fran tvä sidor kan inverka pâ en växt- 
plats. Vi fa därigenom en förklaring pä att smaholmar, 
belägna ute i forsar, ofta hysa värmefordrande arter. 
Det är huvudsakligen sasom frosthindrare pä som- 
maren och hösten, som forsdimmorna ha betydelse. 
Pâ vâren däremot är vattnet ännu kallt. Vi fä därigenom 
en förlängning av Vegetationsperioden pä hösten men ej 
pâ vâren. Pâ vâren beredes skydd ât växtligheten 
genom svall-is, som ej försvinner förrän temperaturen 
blivit sâ hög och stabil att nattfrostrisker upphöra. Un- 
der vintern beredes skydd genom det djupa snötäcke, 
som lägger sig i dessa djupare raviner. Detta giver ett 
gott skydd ât örternas underjordiska delar men framför 
allt ât buskarna, sâ att de ej vâckas for tidigt till liv 
av vârsolen. Det finnes sâledes en olikhet i betingel- 
serna för växterna i ett svdberg och en forsbrant. I 
svdbergen blir det en förlängning av Vegetationsperioden 
bâde vâr och host. Detta visas av följande exempel: 
Vid ett besök den 30 mars 1920 i Bruksvallarnas âkrar 
750 m. ö. h. i sydbranten av Rumpâsen, Tännäs sn 
(Härjedalen) lâgo en del âkrar redan kala och upp- 
tinade. Nedanför branterna lâg ännu snö kvar. Pâ övrig 
mark fanns endast en del bara llâckar pâ mer vind- 
exponerade kullar. De första dagarna i juni visade sig 
en stor skillnad mellan vegetationens utveckling i syd- 
branterna och pâ vanlig mark. Aconitum septentrionale 
bade i branterna redan skjutit halvmeterhöga stjâlkar, 
medan den i byn (720 m. ö. h.) knappt nâtt over rosett- 
stadiet. Pâ sommaren förstördes potatisblasten i byn av 
