278 
pläga smycka höjdsluttningarnas nedre delar. Bebvggel- 
sen är glesare än i eutrofomradet men tätare an i följande. 
3. Det oligotrofa omrädet, som av höglandet 
omfattar större delen av det västsvenska gnejsomradet 
samt nästan heia Kronobergs län med angränsande trakter 
av Skane, Bleking och Kalmar län. Här är jordmanen 
merendels mager och terrängen föga kuperad. Den rela- 
tivt ymniga nederbörden, som urlakat och hortfört mar- 
kens lättlösligaste bestandsdelar, far därför svärare att 
avrinna och samlar sig i stora sjöar, grundvattnet hlir 
mera stagnerande och rikare pä humussyror. Detta om- 
räde upptages till stör del av glest befolkade Ödemarker. 
Oligotrofomradet sönderfaller i ett större och mera 
utpräglat västligt, genom de rikare trakterna kring Mör- 
rumsän (Helgasjön, Sälen och Äsnen) skiljt frän ett 
mindre och nagot avvikande östligt, som omfattar trak- 
terna för det sydostsmaländska leptitomradet och även 
stracker sig sydost om detta.» 
Eutrofomradet framträder hast vid kartläggning 
av vissa lerjord föredragande växter t. ex. Carex hirta, 
eller av ruderatväxter och nitrofiler sasom Conium, Che- 
nopodier etc., ävensom av kalkgynnade arter t. ex. Carex 
paradoxa m. 11. 
Oligotrofomradet illustreras tydligast sasom ett 
nästan alldeles tomt omräde vid kartläggning av meso- 
trola arter t. ex. Campanula latifolia och C. trachelium. 
Ävenledes kan man erhâlla en positiv bild av detsamma 
genom kartläggning av mera näringsskyende arter t. ex. 
Drosera intermedia. Lobelia m. fl., ehuru detta ofta stöter 
pä svärigheter, genom att man ej kan erhâlla tillräckligt 
med lokaluppgifter frän det vidsträekta oligotrofomradet 
för dessa där utomordentligt vanliga arter. 
M esotrofomradet slutligen framträder vid kart- 
läggning av mesotrofa arter mindre tydligt, pä den grund 
att dessa bava en rätt stör spridning även inom oligo- 
och i synnerhet inom eu-trofomrädet. 
