137 
B. Mellanbladens stipler heia eller vid basen med en en- 
staka tand. 
I. Blommor mycket smâ, 2,2 — 2,8 mm. Stipler vid basen 
oftast med en tand. 21. indiens (L.) All. 
II. Blommor 3 — 8 mm., stipler hela. 
a) Blomskaft 3 — 4 mm. lânga. 21. wölgicus PoiR. 
b) Blomskaft 1 — 2 mm. lânga. 
j Blommor vita. 21. albus Desr. 
*j*f Blommor gula. 
a. Vingar av kölens längd eller obetydligt längre. 
* Blad vigglika omvänt smalt äggrnnda. Storvuxen, 
grov ört. 21. altissimus Thuill. 
** Blad omvänt äggrnnda eller rundat vigglika. Spens- 
lig ört. 21. neapolitanus Ten. 
ß. Vingar tydligt längre än kolen 21. officinalis. (L.) 
Desr. 
1. Melilotus dentatus Pers. 
Förekomst endast i Västra Skane pa strandängar. 
Exemplar sedda fran följande socknar: Hvellinge, Ty- 
gelsjö, Hyllie och Borreby. Av dessa är Borreby den 
nordligaste. Frän denn a föreligga endast äldre exem- 
plar t. ex. ur Elias Fries herb., Wahlenbergs herb. 
(U.) Areschoug (Areschoug 1866) fann här 1849 endast 
ett individ och säger »senare sannolikt ej aterfunnen.» 
2. M. altissimus Thuill. Syn. 21. offincinalis Willd, 
Neumans flora m. fl. ej Desr. 
Denna art har ofta förväxlats med officinalis. Den 
har ën sydligare irtbredning än 21. officinalis och blir i 
melierst a Sverige och Norrland sällsynt. Utbredning 
Skane — Bohuslän — Upland, Västmanland, Öland, Gott- 
land. Ej sedd fran Daisland, Närke, Värmland, Dalarne. 
Spridda lokaler i Norrland: Gestrikland, Gävle 1840, 
Angermanland: Hernösand 1881, C. Reuterman (U), Ny* 
lands lastageplats 1856. 13 aug. blommande. Torde ej 
hinna inogna sina frnkter, da den blommar sä sent. 
Alla av förf. sedda herbarieexemplar ifrän Medelpad hän- 
förda tili denna art hava tillhört M. officinalis Desr. sä 
även K. A. Th. Seths ex. frän Skön sn, Ortviken och Kor- 
