163 
o 
màn haft rätt i sin tolkning af namnet. A andra sidan 
syftar L:s namn saväl i FI. Lapp. ed. 1 (dar han redan 
for Equiseta har binär nomenklatnr) som i FI. Suec. ed. 
2 i verkligheten endast pâ E. limosum var ., emedan E. 
maximum ej var känd frân dessa omrâden; men Bauhin- 
citatet âterfmnes dock pâ bâda stallen bland synony- 
merna. 
Medan E. fiuviatile sâlunda i äldre tider varit ett 
mycket bortblandadt namn, har E. limosum L. varit ett 
namn, som alltid raft uppfattats. Da Ehrh. (1783) upp- 
ställde E. Telmateia (— E. maximum Lam.) och samman- 
slog de bâda limosum- typerna till en art, ansâg han sig 
böra gif va dem ett nytt namn, E. Heleocharis , hvilket 
ocksâ af en del förff. fortfarande användes. Riktigare 
torde väl dock Doll ha behandlat saken, dâ han (i FI. 
Bad., 1855) vid sammanslagningen bibehöll E. limosum 
L., — ett välkändt namn, mot hvilket ingen invändning 
kan göras — som hufvudtyp (a. Linnœanum) och satte 
den greniga formen som var. b. verticillatum under denna. 
Denna nomenklatnr har sedan följts af flertalet af Eu- 
ropas florister. Mindre lämpligt torde Hartmans för- 
faringssätt vara, dâ han (Handb. ed. 5, 1849) vid valet 
af gemensamt artnamn föredrog det tvetydiga och myc- 
ket bortblandade namnet E. fiuviatile och satte E. limo- 
sum som underart (och senare i ed. 10, 1870, som varie- 
tet) till denna. Hartmans nomenklatur synes — sâ vidt 
jag kunnat finna — ha accepterats endast af M. N. Blytt 
i Norges Flora (1861) och af A. Blytt i Haandb. i Nor- 
ges FI. (1902, edid. 0. Dahl). 
»E. arvense X thelmateja» Neum., Bot. Not. 1902 p. 
191. »Sä anser jag mig böra benämna», säger N., exem- 
plar frân Möen, växande bland E. maximum. Efter be- 
skrifningen att döma skulle man närmast tro den vara 
antingen verklig hybrid eller en gracil form af E. maxi- 
mum. Genom N:s tillmötesgäende har jag fätt exem- 
plar till pâseende. De af N. päpekade karaktärerna 
