164 
äro af mindre betydelse för afgörande om hybriditeten, 
emedan de äro mindre säkert artskiljande för föräldrarne ; 
däremot tydde grenarnes (ej blott habitus utan framför 
allt) genomskärning sä tydligt pâ ren E. arvense , att 
nâgon inverkan af E. maximum ej ens künde misstänkas. 
Afven grenslidornas beskaffenhet innebar ingen afvikelse 
frân vanlig E. arvense. Exemplaret är sterilt. Pâ grund 
af förekomsten bland den kräftigt beskuggande E. maxi- 
mum har exemplaret habituelt utvecklat sig tili skugg- 
form {—E. arv. v. nemorosum A. Br.), karaktäriserad af 
gröfre, hvitaktig, endast upptill grenad stjälk, karaktärer, 
som ju i viss man pâminna om E. maximum , men utan 
att pâ nagot satt vara framkallade af nâgon genetisk in- 
verkan af denna art, hvilket framgar af formens upp- 
trädande langt utanför sistnämnda arts utbredningsom- 
rade (t. ex. i mellersta Sverige). 
»E. arvense X pratense». Denna hybrid är förut af 
Sanio beskrifven frân Preussen, men da karaktärerna 
för hybriden endast äro hämtade frân obetydligare yttre 
karaktärer, ställer sig Luerssen med rätta tviflande be- 
träf fände dess hybriditet. — I Biksmuseum och Herb. 
Upsala ligga ex. frân Dir., hvilka af Bosendahl bestämts 
till E. arvense X pratense , emedan — utom nägra karak- 
tärer, hvilka tydts som intermediära — sporerna, ehuru 
väl utvecklade, skulle sakna elaterer. Yid undersökning 
af ex. i fräga fann jag emellertid ej endast välutveck- 
lade sporer utan elaterer, utan ocksä välutvecklade ela- 
terer, hvilka tydligtvis lossnat frân sporerna, men hvilka 
naturligtvis vid axets försiktiga skakning ej sä lätt falla 
ut som de klotrunda sporerna, utan lättare kvarhällas 
inom sporgömmet. Ett ax med ännu oöppnade spor- 
gömmen (Herb. Ups.) hade dessa fullproppade med kraf- 
tiga, normala sporer. Exemplaren tillhöra ren E. pra- 
tense , som pâ öppen mark f att ett obetydligt afvikande 
utseende. Sannolikt höra Sanios ex. tili samma kate- 
gon. 
