Artens utbredningsomrâde är enligt Brotherus (i 
Engler-Prantl : Die natürl. Pflanzenfamilien): Central- 
europas alper (sällsynt), Skottland (mycket sällsynt), 
Sverige, Norge, Finland, Kolalialvön, Spetsbergen, Si- 
birien samt nordliga delarna av Nordamerika, varjämte 
en varietet anträffats i Centralasien. 
Inom Sverige torde den fâ räknas till de boreala 
arterna. Här har den sitt egentliga utbredningsomrâde 
i fj allen. Sydligaste och lägsta hittills kända fyndorter 
äro, enligt vad lektor Arnell meddelat, Torp och Borg- 
sjö i Medelpad, dar den insamlats av lektor A. De i 
Hartmans Hora nämnda lokalerna vid Grävle, Stockholm 
och Lidköping äro — likaledes enligt lektor A. — tvivel- 
aktiga och mäste nog strykas. 
I fraga om artens vertikala utbredningsomrâde anger 
Limpricht 1 för mellan-E uropa 1,540 — 2,700 m. Arnell 
och Jensen 2 omnämna frân Sarekomrâdet tvä lokaler, 
den ena i videregionen, den andra i björkregionen. I 
barrskogsomrâdet är den troligen ej heller sä sällsynt. 
N. P. Herman Persson (Arkiv för botanik XIV: 8 sid. 
36) anger arten frân Handölsfallen. Själv har jag samlat 
den i barrskogsregionen vid Storlien och Enafors i Jämt- 
land. I Sibirien har den sitt rätta hemvist norr om 
polcirkeln, där den träffas pä flodstränder etc 1 2 3 . Den 
lägsta Olandslokalen. Kleva strand äng, ligger blott 2 à 3 
meter över Östersjöns y ta. 
Bryum arcticum har av mig anträffats pâ följande 
öländska lokaler: 
Torslunda s:n, Eriksöre alvar. Sandby s:n, Södra 
Sandby alvar. Vickleby alvar. Iiesmo s:n, Resmo och 
Mysinge alvar; Kleva strandäng. Stenâsa s:n, Ebbelunda,, 
Fröslunda och Stenâsa alvar. Mörbylänya s:n, Borgbv 
1 Limpricht: Die Laubmoose etc. II. s. 298 f. 
2 H. W. Arnell und C. Jensen: Die Moose des Sarekgebietes 
s. 154. 
3 Lindberg & Arnell: Musci Asiæ borealis II sid. 48. 
