s 49 
Bidrag till tângâvjans ekologi. 
Meddelanden frän Hallands Väderö Ekologiska Station N:r 5. 
Föreliggande lilla avhandling utgör résultat et av de 
undersökningar, som jag somrarna 1919 och 1920 gjort 
pâ tängävjorna pâ Hallands Väderö. Undersökningarna 
ha utförts pâ tillskyndan av Docent H. Lundegardh, 
och förekommande kemiska och fysikaliska analyser m. m. 
ha gjorts pâ Ekologiska Stationens lab Oratorium. Jag 
begagnar här tillfället att till Docent Lundegardh ut- 
tala mitt varma tack för det stora intresse, han städse 
visât för mitt arbete, och för allt bistand, han skänkt 
mig under dess fortgâng. Aven till Amanuensen Hervid 
Vallin star jag i tacksamhetsskuld för den hjälp, han 
ofta skänkt mig vid fastställandet av namnen pâ vissa 
îivârbestâmbara växter, t. ex. groddplantor o. dyl. 
Som känt är uppkastas ârligen pâ vara kuster, mest 
vid de starka var- och höststormarna, väldiga massor 
tâng. En del av dessa tangmassor tager havet igen un- 
der vintern med dess höga vattenstand. men pâ Ställen, 
som ligga nâgot sa när skyddade, stannar dock stora 
mängder tâng kvar, bildande vallar och bäddar, som ofta 
i stör mäktighet täcka den sandiga eller steniga stran- 
den. Ursprungligen gröna eller ljust bruna bli dessa 
tangbankar snart mörkare allt eftersom tangen torkar, 
och riktigt gamla vallar längre upp pâ stranden fa ofta 
en nästan vit färgton. Samtidigt sker en sönderdel- 
ning, en förruttnelse, som börjar nerifran och som i de 
fall, dä rikligt med vatten finns tillstädes, alltsä i själva 
vägsvallet, slutligen leder tili att tängmassan succesivt 
övergär i en gyttja. Denna representerar emellertid ett 
slutstadium, kulmen pâ sapropeliseringen, och anträffas 
endast i bottenskikten av tängvallen. Huvuddelen av 
Botaniska Notiser 1921 . 4 
Av Viking Holmgren. 
Inledning. 
