52 
Yi kunna alltid i ävjans vegetation särskilja fiera med 
kusten parallella zoner, som inte blott différera med 
hänsyn till växttäckets täthet utan även skilja sig frân 
varandra genom den olika frekvensgrad, i vilken samma 
växtarter uppträda. För den statistiska bestândsana- 
lysen av ävjevegationen har jag f unnit lämpligt begagna 
mig av en metod, som utgör en kombination av Raun- 
kiæks rutmetod och av linjetaxering. Jag har m. a. o. 
lagt den Raunkiærska rutan (7io m 2 ) utefter fiera ovan- 
för varandra liggande, med stranden parallella linjer 
och beräknat frekvei^en i varje zon i X av totalsum- 
man rut-kast. De' olika växternas täckningsgrad, som 
vid denna spridda vegetation i ekologiskt hänseende 
torde betyda relativt litet, har registrerats genom foto- 
grafering uppifrân. 
Beträffande de olika växtarter, som bilda tângmas- 
sorna har jag funnit (i likhet med.vad t. ex. Weibull 
(1908) redan pâvisat), att i tângvallarna ingâ dels Zoster a , 
bandtâng, och dels manga slags alger. Av de senare 
finnas olika slag av brunalger samt, i betydligt mindre 
antal, en eller annan rödalg. Fucus vesiculosus o. serratus 
finner man alltid, vidare ofta Laminaria och Ascophyllum. 
En märklig skillnad kan man stundom iakttaga i olika 
ävjors tangs ammansättning, en skillnad, som beror pâ 
huruvida den utanför liggande stranden är sandig eller 
stenig. I förra fallet bildar Zoster a huvudparten av 
tangmassan, ex. -vis vid Kohallen (se längre fram), i 
senare fallet dominera algarterna, sâsom t. ex. vid 
Ulagapet. Yid Lilia Sandbamn, vars sandbotten är 
översallad med stenar och som ligger mera utsatt for 
öppna havet, finner man de bâda tângbildande kom- 
ponenterna, Zoster a och alger, i ung. samma propotion. 
Efter mycket starka stormar överväga alltid algerna 
over bandtângen. 
