60 
mer än 1 in. hög och sä tat, att andra växter, som 
eventuellt tidigare pâ âret (mina analyser äro frân juni- 
aug.) fatt rotfäste här, totalt förkvävas. Med tangval- 
lens avtagande mäktighet avtar även A. lit. i storlek 
och samtidigt härmed nppträda andra växter, sa att en 
linje i denna övre zon analyserad med K>:s rnta gav föl- 
jande bild. (Tab. IV sid. 58). 
Pâ gränsen mellan ävjan och den ovanför belägna 
ängsmarken stä manshöga exemplar av Coniiwi rnacula- 
tum, TJrtica dioica och Calamagrostis. — 
Detta statistiska material frân fyra av de större 
ävjorna ger oss nu möjlighet att diskutera ävj ans vege- 
tation frân ekologiska synpunkter: 
Man frapperas i början av det stora antalet arter, 
som kan trivas pâ en sâ egendomlig stândort, som ju 
ävjan dock är. Men i motsats till vad Warming synes 
hävda, tinner man lätt, att denna mycket bland ade ve- 
getation ej utgör ett kaos av livsformer. Bortse vi frân 
en del växter med mycket ringa frekvenstal, represen- 
terar den övriga Vegetationen en blandning av tvä olika 
biologiska typer, nämligen â ena sidan rena sumpväxter, 
â andra sidan mer eller mindre utpräglade halofyter. Sump- 
växterna i ävj ans övre delar och successivt avtagande 
mycket snabbt mot stranden, ex. i Lilla Tänge (tab. II) 
Backen 
Övre ävjan 
Nedre 
Juncus eff. 84 % 
23 * 
3 
i 
eller t. ex. i Ulagapet (tab. I) : 
' ! 
4:de linjen 3:dje 
2:dra 
l:sta 
Bidens 67 X 52 
49 & 
9 y 
Pâ samma sätt dominera halofyterna i ävjans nedre, 
havet närmare belägna delar; 
ex. Paunex maritimus : 
i Ulagapet (tab. I) 
4:de linjen 3:dje 2:dra l:sta 
Hum. mar. ... 0 % 6 X 29 % 36 
