i Lilia Tange (tab. II.) 
t Backen Övre ävjan Nedre ä. 
Bum. mar. 0 ^ 17 & 63 & 
Och Hera exempel pâ denna sak kunna framdragas 
ur tabellerna. 
Riktigt utpräglade sötvattenssumpväxter hâlla sig 
endast i ävjans översta zon (ex. Galium palustre , tab. 
II), och utpräglade halofyter (ex. Sueda mar it. , tab. I) 
trivas blott i de lägst liggande zonerna. 
En annan sak, som förtjänar att päpekas, är det 
redan av Warming, Skottsberg (loc. cit.) m. fl. pâpe- 
kade förhallandet, att i de nedre zonerna Vegetationen 
till allra största delen utgöres av annuella växter, me- 
dan högre upp de flçrâriga dominera, nâgot som ju är 
lätt förklarligt, dâ man betänker den kraftiga inverkan, 
som de svära höst- och vinterstormarna ha pâ ävjans 
yttre, lösare partier. Av de anförda tabellerna firmer 
man t. ex., att det överväldigande flertalet av växter i 
de nedre zonerna med högre frekvenstal äro annuella, 
sasom Atriplices , Ban. sceleratus, Nasturtium palustre , 
Polygonum percicaria m. fl., medan Banuneulus flammula , 
Lycopus européens, och Juncus effusus, vilka dominera hö- 
gre upp, alla äro fleräriga. 
Kohallenävjans egenartade vegetation skall jag ater- 
komma tili längre fr am. 
Ungefär precis densamma om ocksâ i mycket min- 
dre. skala är vegetationens utseende pâ de talrika sma- 
ävjor, som här och var uppträda pâ Yäderöns stränder 
(en nâgot större sâdan finns vid Nybro pâ öns södra 
kust.) Samma urskiljbara komponenter i vegetationens 
blandade sammansättning (sumpväxter och halofyter) 
och samma zonering beträf fände de olika växternas 
frekvens. 
En annan egendomlighet i ävjans vegetation, som 
framgär av det statistiska materialet och som är värd 
ett päpekande, är den relativt goda överensstämmelsen 
