68 
Nâgra värden: 
Ulagapet 16 /is 1920 visade 
l:sta 
2:dra 
B:dje 4:de linjen 
Aciditeten . . . 
... 0,oo4 n. 
0,003 
0,003 0,002 
varav H 2 S... 
O,0009 
0- 0 
Utanför 
Ulagapsävjan 
i den flytande tangen, som 
1 6 / 1 s visade 
acid Oj 007 n., orsakade 
H 2 S 0,ooss därav. 
Kohallen 18 /s 1920 . 
Yttre âvjan inre 
Acid 0.0160 0,0010 
H 2 S O,00S O,0002 
Vi se, att det i allmänhet âr en avsevârd del av 
aciditeten, som orsakas av vätesvavlan. Störst % längst 
ut, snabbt avtagande inât. 
Om man betänker vätesvavlans giftigbet frapperas 
man över vissa växters (ex. Atriplex) förmaga att mot- 
stâ denna. Man kan anta, att förekomsten av H 2 S 
verkar utestängande pâ en del arter och sâlunda bidrar 
tili zoneringen. Yidare undersökningar fâ visa, i vilken 
utsträckning man fâr antaga förekomsten av svavel- 
väteskyende växter. 
Pâ senare tid har frân olika hall hävdats den bio- 
logiska (och kemiska) betydelsen av den s. k. fria väte- 
ionkoncentratiohen framför den absoluta syrehalten. 
Och detta är säkerligen ett beaktansvärt problem. 
Den säkraste metoden för bestämmandet av den 
fria väteionkoncentrationen, den s. k. elektrometriska, är 
ej användbar vid närvaro av fl 2 S, varför jag begagnat 
mig av den s. k. indikatormetoden. 
Jag har da f unnit, att väteinkoncentrationen alls 
inte är proportionell med den genom titrering funna aci- 
diteten, jag erhöll t. ex. värden som dessa: 
