101 
Om järnutfällning hos hafsalger vid 
Skanes kuster. i#**,**. 
Af GrUNNAR SJÖSTEDT. 
- Utfällning och aflagring af kalk och järn represen- 
terar som bekant en under limniska förutsättningar heit 
vanlig företeelse. Beträffande kalkutfällningen har det 
visât sig, att lefvande organisrner, särskildt alger och 
andra vattenväxter, därvid äro af heit grundläggande 
betydelse. I fraga om järnutfällningarna, deras upp- 
kömst och natur är däremot i d.etta hänseende mycket 
ännu oklart. Det synes emellertid ej osannolikt, att 
vattenväxter, säväl fanerogamer som alger och därpä 
lefvande organisrner. liksom vid kalkutskillningen äfven 
här äro af grundväsentlig betydelse som utfällnings- 
objekt för i vattnet förefintliga Fe-föreningar. En dy- 
lik järnanrikning i stör skala pa lefvande material synes 
emellertid r- liksom motsvarande företeelse beträffande 
kalken — ej blott äga rum i sötvatten utan äfven in- 
om vissa marina omrâden, nâgot som dock hittills i 
stört sedt varit fullständigt obeaktadt. Beträffande dessa 
företeelsers fôrhâllanden inom limniska omrâden hän- 
visas tili Naumanns sammanfattade framställning härom 
(1921. a). 
I. Organogena järnaflagringar i allmänhet. 
I sitt 1892 utgifna arbete »Die Pflanze in ihre 
Beziehungen zum Eisen» lämnar Molisch en samman- 
fattning af hvad som förut hvar kändt beträffande järn- 
förhällandena hos växterna och meddelar i samband 
därmed en öfversikt öfver de olika växter och växt- 
grupper, hos hvilka järn paträffats. 
Utom hos de högre växterna pâvisar Molisch i 
nämnda af handling järnanrikning äfven hos en hei 
del mossor, lafvar, svampar och alger.' I fräga om 
sistnämnda grupp, algerna, konstaterade Molisch järn- 
Botaniska Notiser, 1921. 8 
