108 
bilis frân sommaren och sensommaren Annas stundom 
liknande järnoxidklumpar inlagrade mellan de enskilda 
thallustrâdarna. Eljes synas järnanrikningar hos sist- 
nämnda trenne arter vara relativt sällsynta. 
Som nämndt uppträda ntfällningarna endast pâ 
füllt utvuxna, heist äldre celler med mer eller mindre 
förtjockad och pâ y tan skroflig kutiknla. Of ta finner 
man rikligt med järn äfven i grenvinklarna. Unga, 
nybildade celler och thallusdelar äro däremot alltid 
heit tria frân fällningar, hvilket ocksa stämmer väl 
öfverens med Molischs (1892, p. 14) iakttagelser här- 
utinnan. 
Stnndom äro utfällningarna sa rikliga, att thallus 
pâ sina stallen blir heit eller nästan heit ogenomskinlig. 
Stundom uppkomma vid ännu rikligare aflagring verk- 
liga skidor eller rör af järnoxid. Särskildt brukar sa 
vara fallet kring thallus’ basala delar. Liknande järn- 
oxidrör ha af Naumann (1919 a, p. 5) beskrifvits i fräga 
om Lyngbya Martetisiana. 
Vid ett tillfälle fann jag hos Diplonema percursum 
ocksa en direkt motsvarighet tili Hansteins (1878, p. 
73) beskrifning öfver Fe-anrikningen hos en Oedogonium 
sp. Liksom sistnämnda art var Diplonema- träden i fräga 
utefter heia sin längd försedd med mäktiga, bredare 
eller smalare rostfärgade ringar. Af ytterkonturerna 
och motsvarigheten mellan närgränsande brottytor fram- 
gick klart och tydligt, att samtliga ringar Ursprung- 
ligen bildat en enda, mäktig, rörformig skida kring 
Diplonema- trâden i heia dess längd men genom delning 
och tillväxt af cellerna i dubbelträden sedermera upp- 
delats i kortare, ring- eller rörformiga partier. 
Af Naumann (1. c. p. 4) betecknas sideroplastin 
hos Lyngbya Martensiana Menegh. som en till stör del 
postvital företeelse. En liknande efter döden inträdande 
järnanrikning har ocksa mangfaldiga ganger af mig 
iakttagits pâ afdöda alger eller afdöda partier pâ annars 
