109 
friska exemplar. Vid ett par tillfällen iakttogs riklig 
järnanrikning äfven pâ i algerna inblandade döda gam- 
marider. Jag har emellertid ocksâ flerfaldiga gânger 
sett ytterst rika järnfällningar pâ äldre delar, äldre 
celler af lefvande och till synes füllt lifskraftiga indi- 
vid. Sa fann jag hos en hel del grönalger t. ex. En- 
teromorpha aureola f. ochracea , Ent. torta, Diplonema per- 
cursum , Cladophora rupestris o. a. thallus helt brnn af 
utfällda järnföreningar, ntan att detta pâ minsta satt 
tycktes genera algen i fräga. Den gula, gulbruna eller 
bruna färgen hos Ent. aureola f. ochracea Ahln. härrör 
säkerligen uteslutande af hög järnanrikning. I extrema 
fall künde utfällningen hos sistnämnda art bli sä inten- 
siv, att de enskilda individen helt eller delvis blefvo 
omgifna af verkliga roströr. 
Pâ en del Ent. aureola f. ochracea-exe mplar, växande 
pâ stärkt järnhaltiga stenblock pâ hamnpiren i Ystad, 
hade jag tillfälle iakttaga en järnanrikning, som väl 
fâr betecknas som enastâende i sitt slag. Ej blott de 
enskilda Enteromo^pha-individen voro här rikt försedda 
med järnfällningar, utan heia smä tnfvor af algen i 
fräga voro förenade i gemensamma, rödbruna rost- 
klumpar. 
En liknande riklig järnutfällning har jag äfven 
vid annat tillfälle, i Limhamn, iakttagit pâ samma art, 
växande pâ stenar i vattenbrynet. Den ytterst rikliga 
järnfällningen torde liksom. i förra fallet äfven här or- 
sakats af rent lokala förhällanden. Strandomrâdet i fräga 
ntgör nämligen afstjälpningsplats för affallsprodukter 
af allehanda slag — däribland äfven järnhaltiga sädana 
— frän olika, smärre industrianläggningar. Ganska 
säkert torde man äfven i detta fall kunna antaga ett 
direkt samband mellan de af järnoxid, möjligen ocksä 
järnhydroxid, rikt inkrusterade och brunfärgade Ent. 
aureola-exe mplaren â ena sidan och det genom urlak- 
ning af strax i närheten liggande järnhaltigt affall rikt 
