112 
om till kortare, bandformiga partier och dessa seder- 
mera till en tjock brunfärgad ring rundt hela ytter- 
kanten af Ooccowm-skifvan. Ringens ytterkontur synes 
till en början ungefär jämn, blir sedan genom anrikning 
af nya körn smaningom nagot ojämn, oregelbunden, 
tandad och slutligen försedd med oregelbundna, längre 
eller kortare, ofta dendritformiga utlöpare. Afven fran 
ringens innerkontur, som pä senare stadium likaledes 
ofta blir mera ojämn och oregelbunden, utskickas stun- 
Fig. 1 — 3. Järnoxidanrikande Cocconeis pä Cladophora rupestris. 
Olika stadier i oxidringarnas och oxidskifvornas utveckling. 
Fig. 1: 140 X b fig- 2: 225 X b %• 3: 400 X b 
dom Utlöpare in öfver skifvans yta, hvilka sedan i sin 
tur kunna sammansmälta sinsemellan, sa att slutligen 
en tjock, sammanhängande oxidplatta uppkommer, mer 
eller mindre fullständigt täckande heia Cocconeis- skifvan. 
I samband härmed vill jag omnämna det af Peklo 
(1. c.) i saliner pa ön Arbe vid Dalmatiska kusten gjorda 
fyndet af en marin Cocconeis- art, som i riklig mängd 
utskilde manganhydroxid. Cocconeis - arten i fräga upp- 
