113 
trädde epiphytiskt pâ Cladophora fr acta Kg f. marina 
och i sädan mängd, att Cladophoran syntes heit brun- 
färgad däraf. Järn förekom endast som spar, i stallet 
var det Mn (OH) 3 , som i stör mängd aflagrades i form 
af ringar och platttor kring resp. pâ Cocconeis- skifvorna. 
Äfven här syntes Cladophora- cellerna normalt utveck- 
lade och füllt lifskraftiga, ehuru de pâ sina stallen 
nära nog heit täcktes af ett verkligt pansar af man- 
ganhydroxid. 
V. Om siderophila och siderophoba algarter. 
Med hänsyn tili algernas olika disposition för si- 
deroplasti 1 föreligga vissa skiljaktigheter. I samband 
med beskrifningen öfver de olika typer, i hvilka järn- 
fällningarna uppträda, har redan i det föregäende läm- 
nats spridda uppgifter härom. Jag skall i det närmast 
följande göra en sammanfattning häraf och samtidigt 
nämna ännu nagra andra mera anmärkningsvärda fall 
med hänsyn tili olika arters benägenhet att pâ sig an- 
rika järn. 
Af de i förteckningen nämnda arterna iakttogs sär- 
skild riklig utfällning hos följande: Sphacelaria cirrhosa 
och racemosa jf. notata, Chaetopteris plumosa , Pilayella 
litoraliSj vidare hos Diplonema percursnm , Enter omor plia 
aureola , torta , tuhulosa och proliféra , Cladophora rupestris 
(delvis Ooccowm-utfällning) samt Calothrix scopulorum 
och aeruginea. 
Mindre benägenhet i berörda hänseende visa föl- 
jande: Gohia haltica , Mesogloia vermiculata , Eudesme 
virescens , Chordaria flagelliformis , Chorda filum , Sperma - 
tochnas paradoxus , Nemalion midtiftdum , JDilsea edulis , 
Ptilota plumosa och Cladophora crystallina. 
1 Som sideroplasti betecknar Naumann (1921 b) anrikning 
af järnoxid i den utsträckning, att florans utseende därigenom fär 
en väsentlig, yttre karaktär. 
