115 
Hos Enteromorpha-ELrtema, uppträder järnanrikningen 
vanligen i form af spridda rostfläckar pâ thallusmem- 
branens utsida. Afven oxidimpregnering af membranen, 
särskildt pâ thallus’ äldre delar är här en ingalnnda 
ovanlig företeelse. Stundom künde man päträffa en- 
staka, afdöda celler heit utfyllda med järn. Detta om 
Enter omorp/m-arterna i allmânhet. Specifik sideropbili 
synes ntmärka Ent. aureola, torta och Diplonema per- 
cursum. — Ent. clathrata och plumosa visade sig^däremot 
alltid endast heit obetydligt järnanrikande. Synnerligen 
riklig järnutf alining iakttogs oeksâ pâ en del i vatten- 
fyllda strand- och klipphâlor insamladt material, hufvud- 
sakligen bestâende af Ent. intestinalis och crinita. Exem- 
plaren syntes här heit brunfärgade och visade vid 
tillsättning af ferrocyankalium och HCl intensiv blä- 
färgning. 
Egendomligt nog synas däremot hvarken Ulva Etic- 
tuea eller de här upptagna Monostroma- arterna visa 
nâgon särskildt utmärkande sideroplasti, hvilket man 
âtminstone i fräga om Ulva Lactuca nästan skulle ha 
väntat just pâ grund af ifrägavarande arts förkärlek 
för kväfverika, pâ ruttnande organiska ämnen rika lo- 
kaler. Att järnanrikning i dylika förstadier tili gyttje- 
bildning gärna uppträder har pävisats af Naumann 
(1919 b.). — I en analys öfver denna art uppger Czapek 
(II p. 353) järnhalten tili ej mindre än 17,54 X. Att 
denna höga järnhalt hufvudsakligen mäste anses här- 
röra frän extramembranös anrikning och säledes ej 
bestä af s. k. maskeradt, tili protoplasman bundet järn 
torde vara ganska säkert. Själf har jag emellertid pâ 
de af mig undersökta exemplaren af denna art endast 
iakttagit heit obetydlig järnanrikning. Ej ens senhöst- 
och vinterexemplar visade nâgon särskildt anmärknings- 
värd sideroplasti. Troligen ha därför alldeles särskilda, 
lokala förhällanden varit orsak tili den höga järnhalten 
hos det af Czapek undersökta H/^a-exemplaret. Wei- 
