116 
bull (1918, 1919) faim Fe 2 0 3 -halten hos samma art 
variera mellan 0,oi och 0 , 2 o 
Att kalkinkrustation och järnanrikning ofta följas 
ât, är slutligen nâgot, som jag ofta haft tillfälle iakt- 
taga. Sa t. ex. hos Cladophora rupestris, fracta, patens , 
Enteromorpha intestinalis , proliféra , tubulosa , torta m. fl. 
Samma förhällande har af Molisch (1892, p. 16) iakt- 
tagits hos Cladophora och Oedogonium. Men äfven hos 
de verkliga s. k. kalkalgerna, sasorn Lithoth amnion Le- 
normandi , Phymatolithon polymorphum och Corallina offi- 
cinalis fann jag järnanrikning, hvilket är af intresse, 
alldenstund de af Molisch (1. c.) nndersökta algerna af 
ifrägavarande grupp nämligen Acetabularia mediterranea 
Lamour., Amphiroa cryptarthroidia Zanard. och Corallina 
rubens L. »nur Spuren oder keine nachweisbaren Mengen 
von Eisen in ihrem Kalkpanzar enthalten». (Jfr ocksä 
Czapek, II. p. 856.) 
Anmärkningsvärdt är att Phymatolithon polymorphuni 
pa thallus’ undersida ofta visade sig öfverdragen med 
tjockt rostlager. 
Äfven pa Tolypella nidi fi ca, Chara aspera , baltica och 
crinita iakttogs riklig järnutfällning. 
I samband härmed förtjänar ocksâ päpekas att 
epiphytiska Spiro rbis-exe mplar mycket ofta företedde an- 
senlig järnanrikning, särskildt i ringens centrum. 
VL Nâgra synpunkter beträffande järnutfäll- 
ningens fysiologi. 
Hvad järnfällningarnas hos de högre hafsalgerna 
uppkomst och fysiologiska natur beträffar, har redan 
i det föregäende behandlats ett fall, CWcowm-aflag- 
ringarna, där utfällningen tydligt bärledde sig frän 
epiphytiska organismer. Dylika Fe-anrikningar, för- 
orsakade af Cocconds- arter och möjligen ocksä ett par 
andra diatomeer, äro ingalunda sällsynta men utgöra 
