117 
dock endast en obetydlig del af de Los de baltiska 
hafsalgerna i rikt matt förekommande järnfällningarna. 
Huruvida öfriga utfällningar — de ma nu föreligga 
i form af tili synes strukturlösa anrikningar pâ eller i 
membranen eller, sâsom stundom varit fallet, i form 
af extramembranösa, skarpt begränsade, öformiga bild- 
ningar, mer eller mindre utbredda, oregelbundna skifvor, 
ringar eller rör — huruvida dessa bärröra frân algernas 
egenverksamhet eller möjligen delvis härröra frân epi- 
phytiska mikroorganismer (i sâ fall bakterier af hittills 
okänd typ) har för närvarande ej kunnat afgöras. 
I vissa fall torde man i enlighet med Molischs 
Gallertteori (1910 a) möjligen kunna förklara järnan- 
rikningen sâsom varande af kolloidal natur, hvarvid 
den mer eller mindre geléartade membranen skulle 
tjänstgöra som rent kemisk-fysikalisk koagulerings- 
basis. I äldre thallusdelar, där membranen redan 
genom sin egen större skroflighet erbjuder större lämp- 
lighet för utfällning, synes denna lämlighet ännu ytter- 
ligare ökas genom ofta förekommande, epiphytiska 
diatomeer etc., hvilka, äfven om de, sâsom ofta visât 
sig vara fallet, själfva ej erbjuda nâgot lâmpligt ut- 
fällningsobjekt, emellertid göra värdväxten sâ mycket 
lämpligare i detta hânseende. 
Emellertid synes en stor del af ifrâgavarande ut- 
fällningar dock ej tillfyllest kunna förklaras med Mo- 
lischs Gallert- och Alkaliscensteorier. Jag vill här 
ännu en gâng framhâlla. hurusom hos Gobia , Mesogloia , 
Fjudesme, Chorda , Spermatochnus , Nemalion och äfven 
Laminaria järnfällningar visserligen voro tillstädes men 
i ringa mängd och ingalunda i sâdan riklighet, som 
man pâ grund af ifrâgavarande algers rika gelé- och 
slembildning borde kunnat vänta. Pâ andra alger med 
afsevärdt ringare slembildning, t. ex. Detessma-arterna, 
Fhodymcnia , Cladophora rupestris m. fl. fann jag däremot 
järn i stor mängd, âtminstone pâ äldre exemplar. 
Botaniska Noliser 1921. 
9 
