118 
Det ma ocksâ anmärkas, att det endast är âldre 
thallusdelar, som visa sig utrustade med järnanrikningar , 
Pâ helt unga exemplar eller pâ nybildade celler och 
thallusdelar saknas de fullständigt. Denna omständig- 
het synes mig visa, att den af cellerna under ljusets- 
inflytande utvecklade alkaliscensen ej gärna kan vara 
orsak till järnanrikningen hos hafsalgerna, âtminstone 
ej i nâgon högre grad. Man borde i sâ fall pâ dylika 
unga individ och i liflig tillväxt stadda celler funnit 
riklig järnutf alining, nâgot som emellertid ej alls visât 
sig vara fallet. 
Alkaliutveckling under ljusets inflytande är emel- 
lertid iakttagen hos âtskilliga submersa fanerogamer 
och sötvattensalger (Klebs, 1888; Hassak, 1888; Mo- 
lisch, 1910 b.). För att utröna hur harmed förhöll 
sig inom marina omradet, insamlade jag ett antal hafs- 
alger och fördelade dem i smâ kulturglas med vanligt 
hafsvatten, till hvilket satts nâgot phenolphtalein, löst 
i aq. dest. Kulturerna utsattes sedan för solljus. Sam- , 
tidigt anordnades parallellkulturer i mörker. — Föl- 
jande hafsväxter användes vid försöket: Ulothrix pseudo- 
flacca , Enteromopha intestinalis , Ent. crinita, Ehizoclonium 
riparium , Cladophora. rupestris, Urospora mirabilis , Fylai- 
ella litoralis , Chorda filum , Fucus vesiculosus 1 Polysiphonia 
nigrescens, violacea ) Ceramium rubrum , Furcellaria fasti- 
giata samt Zostera marina. 
I de exponerade kulturglasen inträdde efter hand 
rödfärgning af vätskan, i Enteromorpha intestinalis- kul- 
turen redan efter en halftimme, i de ôfriga nâgot se- 
nare. Efter cirka tre timmars tid voro samtliga kul- 
turer mer eller mindre rödfärgade med undantag af 
Fucus -, Furcellaria- och Zostera- g lasen. De bâda först- 
nämnda visade dock efter ânnu nâgon tids förlopp 
svag anstrykning i rödt. Zostera- kulturen förblef där- 
emot konstant ofärgad. I de i mörker placerade paral- 
lellkulturerna inträdde ej nâgon som heist rödfärgning. 
