141 
Vid undersökning av intakt, ej genom klarnings- 
medel prepärerat bladmatérial förete kristallsandcellerna 
en av totalreflekterande luftskikt härrörande fördunkling. 
A blad ater, söm behandlats med kloralhydfat, fenol 
eller kreosot, gör sig en dÿlik fördunkling ej gällande, 
dâ lüften i regeln blivit vid preparationen förträngd. 
Särdeles vackert te sig oxalathoparna vid mörkfältsbe- 
lysning; de framträda dâ som ljusa, vackert glänsande 
fait. I an högre grad är detta fallet vid undersökning 
i polariserat ljus. De visa sig vid korsade nikoller 
ljusa och förete ingen utsläckning av ljuset vid vridning 
av mikroskopbordet 360°. Detta deras anomala förliäl- 
lande — tetragonala kristaller äro som bekant optiskt 
enaxliga och dubbelbrytande — är emellertid endast 
skenbart och förklaras därav, att de otaliga, i den kom- 
pakta oxalatmassan tätt gyttrade kristallindi videra a in- 
taga i förhallande till varandra och den optiska axeln 
växlande lägen. Yid utsläckning av ljuset hos en i visst 
läge befintlig kristall lysa intill denna liggande, pâ annat 
sätt orienterade kristaller upp, sa att kristallmassan i 
sin helhet kommer att bibehâlla sig diffust ljus vid 
mikroskopbordets om vridning under ett heit varv, i stället 
för att därvid, sâsom solitära, optiskt enaxliga, dubbel- 
brytande kristaller, visa utsläckning i fyra riktningar. 
Att förklaringen är den här givna visar en imdersökning 
med högre förstoring (500 — 700) av här och där i celler 
uppträdande ensamma kristallsandkorn, vilka för övrigt 
först i polarisationsmikroskopet ge sig genom srtt optiska 
förhällande tili känna. Omvrides mikroskopbordet här 
vid korsade nikoller, lysa dessa kristaller i vissa lägen 
upp som glittrande ljuspunkter för att i andra ater bli 
mörka. Förete emellertid dylika kristaller tvillingbild- 
ning eller päväxning, gör utsläckningen sig gällande pâ 
abnormt sätt och uteblir tili och med i vissa fall, emedan 
de i ett dylikt körn kombinerade kristallindividerna ut- 
