275 
lyter har stört inflytande pâ markens fysikaliska utbild- 
ning i för vissa växter gynnsam riktning. 
I den Humlenäs omgivande urbergsterrängen finnas 
tämligen talrika dioritförekomster, varigenom moränen 
lokalt är jämförelsevis elektrolytrik. Härtill kommer 
emellertid att nederbörden i dessa trakter är mycket 
ringa. Den uppgâr sommarhalvâret (maj — Oktober) till 
c:a 290 mm. och hela âret till 465 mm. [Hamberg, Ne- 
derbörden i Sverige 1860 — 1910. Bih. t. Meteorol. iakt- 
tag. i Sverige. Yol. 52. Uppsala 1911]. Till dess lâga 
effektivitet bidrager alltsâ även dess fördelning; 2 / 3 av 
arsmängden faller under sommarhalvâret, dâ betydliga 
delar direkt avdunsta utan att ha kunnat inverka pâ 
markbildningen. De elektrolyter, som bildas vid för- 
vittringen, bortföras därför icke omedelbart frân de övre 
markskikten av nedâtgâende vattenströmmar utan till- 
godose växternas näringsbehov och läta humusbildningen 
försiggä pâ ett för växtligheten gynnsamt satt, vartill 
även den ringa markfuktigheten direkt bidrager. Man 
kan säga: tack vare -den ringa nederbörden är redan 
denna elektrolytmängd tillräckligt stör för att tämligen 
optimala förhällanden skola förefinnas med hänsyn tili 
växternas näringsbehov och deras fordran pâ markens 
fysikaliska utbildning. Den större kalkrikedomen pâ 
Humlenäs-lokalen skulle alltsâ i nämnda avseenden ej 
vara av nägon betydelse för växterna. Yi skulle alltsâ 
här ha en antydan tili de förhällanden, som äro rädande 
i kontinentala trakter: pâ grund av klimatets karaktär 
hälla där de övre markskikten alltid en för nyssnämnda 
ändamäl tillräcklig elektrolytmängd. Att även i sädana 
fall särskilt kalkrika lokaler ha en mer eller mindre 
avvikande flora, synes ha andra orsaker. Pâ den sidan 
av det omfattande kalkprobleiuet, sâ rikt pa teorier och 
hypoteser, anser jag mig sakna anledning här inga. 
Av ett visst intresse för det ovan förda resonne- 
manget skulle vara att med Humlenäskalkens flora jäm- 
