6 
vag, redan iiman körteln genombrutit sitt täckande 
parenky mhölj e . 
En hastig blick pä liär ifrägavarande växters 
anatomiska byggnad lär oss, att slemafsättningen ej 
enbart är bunden tili ofvan angifna och för detta 
ändamäl särskildt afsedda organ, utan päträffas öfver- 
allt i den nnga stammens parenkymväfnad. Sälunda 
förekorama här och hvar enskilda celler, hvilka ut- 
göra härdar för fqrslemning. De kann as lätt igen 
redan derpâ, att de bryta ljuset pa ett annat satt än 
närliggande celler. Dessutom tillväxa de i storlek, 
medan deras membraner öfvergä i slem, och ofta sam- 
mansmälta fiera dylika celler tili större slemföi’ande 
haligheter, hvilka blifva synnerligen stora och i ögon- 
fallande i väfnaden närmast omkring slemkörtlarne samt 
stnndom i körtelflikarne, men framförallt inom de 
nnga utväxande bladanlagen och de unga stipelbild- 
ningarne. En gang har jag tili och med knnnat pa- 
visa liknande cellupplösning närmast öfver ett ungt 
anlag tili kör tel, hvarigenom tydligtvis bättre tillfälle 
tili vidare utveckling var körttln beredt. Denna be- 
nägenhet tili slembildning synes ocksa utmärka de 
körtelanlagen öfvertäckande barkväfnadscellernas mem- 
braner. Den är här tili och med särdeles intensiv, 
och fran denna slemhärd utgär otvifvelaktigt den för- 
slemningsprocess, som astadkommer de s. k. kanalerna 
i körteln. Reinke ser uti denna kanalisering ’’einen 
eigenthümlichen Binnensonderungsprocess, ohne dass 
irgend eine mechanisch wirkende Ursache erkennbar 
ist.” Det torde emellertid ej vara tvifvel underka- 
stadt, att densamma bör betraktas sâsom en följd af 
forslemning mellan vissa cellager inom körteln och i 
dennas längdriktning. Genom upplösning af midtel- 
lamellerna mellan cellerna ätskiljas och pressas isär 
vissa delar af körteln, sä att denna senare härigenom 
uppdelas i flikar. Samtidigt härmed utbildas det ka- 
nalerna begränsande cellagret, hvilket af Reinke beteck- 
