14 
algen. Följer man nu dessa senare i deras utveck- 
ling ifrän fröet och vidare utöfver det utvecklings- 
stadium, soin fig. 1 angifver, skall man utan svärig- 
het öfvertyga sig om, att just det vid hypokotylen* 
har hundna slemförande vattnet samt de under hjert- 
bladen uppliängda vattendropparne utstaka den väg, 
algen i frâga passerai* for att komrna upp till de 
bâda körtlarne i främsta rumraet och sedermera vi- 
dare uppât pâ de fortfarande i tillväxt stadda plan- 
torna. I raanga fall har jag kunnat pävisa detta. 
Ofta beror hä-rvid infektionen pâ groddplantans ut- 
veckling och ställning i förhallande tili jordpartik- 
larne pâ det stalle, der plantan är rotfästad. Skju- 
ter denna hastigt upp öfver jordpartiklarne, innan 
hjertbladen ännu frigjort sig frän früskalet, och är 
hypokotylen tillika mindre harig eller nästan glatt, 
konstateras en betydligt senare infektion, an när plan- 
tan är lag- och trögväxt och hypokotylen är rikligen 
besatt med hâr. Vid ett par tillfällen hade grodd- 
plantan hunnit längre, än hvad bifogade fig. 1 angif- 
ver utan att vara angripen af de algkolonier, hvilka 
annars temligen omedelbart efter hjertbladens frigö- 
rande och körtlarnes öppnande innästla sig hos grodd- 
plantan. 
Sedan algen pâ anfördt satt satt sig fast hos sin 
värdplanta och vegeterar säväl utanpa som inuti den- 
samma, sprides infektionen lätt högre upp, i det rik- 
lig fuktighet och ymnig slemafsöndriug hufvudsak- 
ligen frän nya körtlar under och mellan nya blad- 
fästen lern na god ledning för endofytens förflyttning 
uppât den unga tillväxande stammen eller rizomet. 
Beträffande iVbstoc-trâdarnes inträngande och ut- 
veckling uti Gioînera-stammens parenkymväfnad äro 
uppgifterna i det närmaste samstämmiga; endast med 
hänsyn tili trädarnes inträde i cellernas inre förefin- 
nas nâgot olika uppgifter. Medan sâlunda Reinke 
fbrmodar, att endofyten upplöser den tunna membra- 
