25 
5) De pâ — on slutande namn, hvilka bilclats 
först under medeltiden (t. ex. Martarjon, Sit>on etc.), 
böra lemnas oförändrade. 
§ 5. Mot denna paragraf anser sig Sektionen 
böra göra följande anmärkningar : 
a) Svärigheten att afgöra, buruvida en växt är 
att betrakta sasom ört eller buske, hvilkeu ej sällan 
yppar sig, allteftersom man rättar sig efter den strängt 
vetenskapliga eller den alldagliga uppfattningen, gör 
de här framstälda reglerna osäkra och vacklande. Skall 
man t. ex. anse Oxycoccus för maskulint eller feminint? 
b) Genom ett stadgande, att träds och buskars 
namn med maskulina ändelser alltid skola efterföljas 
af feminina artnamn, skulle mau stundom komma i 
strid med säväl det latinska, som det grekiska sprak- 
bruket. Sa t. ex. är Cistus i grekiskan (saknas hos 
äldre latinska författare), TJlex i latinet, Cytisus bade 
i latinet (Plinius) och grekiskan maskulina. — Sam- 
mansatta växtnamn (t. ex. Sarotliamnus , Gymnoclndus , 
Cal/jccmthus, Pliiladelphus m. fl.), som uu allmänt anses 
vara maskulina, antagligen emedan det senare af de 
sammansättande orden är af detta kön, synas ej heller 
böra förvandlas tili feminina, derför att dithörande 
växter äro träd eller buskar. 
c) Redan under diskursionen vid Naturforskare- 
mötet i Köpeuhamn päpekades det mindre lämpliga 
deri, att ett af Örter bestaende slägtes namn künde 
vara maskulint, men mäste blifva feminint, om det- 
samma inginge sasom det sista sammansättande ordet 
i ett slägtnamn, tillkommande endast buskar (t. ex. 
Sonchus maskuh, men Dendrosonchus femin. o. s. v.). 
Denna uppfattning delas ock af Sektionen. 
d) Mot stadgandet, att Mrteagtige Planters Kjon 
retter sig efter Slægtsnavnets”, har Sektionen sä myc- 
ket mindre nägot att anmärka, som detta väl bör' 
gälla om alla växter. Hvad de anförda exemplen 
beträffar, ma deremot anmärkas, 
