dû A betechiar slâgtct; a, b och c till detsamma 
h'ôrande carter. 0. s. v. 
§. 8. Sektionen, hvilken redan förut (vartermi- 
nen 1891) tagit i noggrannt öfvervägande den frâga, 
som i donna paragraf behandlas, och. som dervid kommit 
till en alldeles motsatt uppfattning, anser sig icke af 
livad sedan blifvit harutinnan anfördt föranledd att 
frângà sin dâ uttalade mening. Hon instämmer alltsâ 
i hvad under diskursionen vid Naturforskare-mötet af 
Professor Fries blifvit anfördt, och anser fortfarande, 
att ett äldre cäxtnamn mäste föredragas ett yngre , sàvida 
pâ nägot satt , hvillcd som holst ( och alltsâ äfven genom 
Originalexemplar ), Jean stgrlas , hvad med det äldre nam- 
net varit afsedt. 
§. 9 godkännes oförändrad. Härmed sammansläs 
§. 10, hvilken nägot ändras, sä att denna paragraf 
erhäller följande lydelse: 
Föreßnnas i herbarier opubliceracle namn pä nga 
arter , varietetcr o. s. v., är man ej förplildad att upp>- 
taga des sa. SJcer sä, citeras den , som bester if vit växten , 
sâsom namnets müder. 
Pä samma satt förhälles med sädana cäxtnamn, 
hvilha med tilläggsordet ” hört (— hortul anorum ) finnas 
upptagna i trädgärdslcataloger ellcr Winande publikationer , 
med Ingen , ofullständig eller ovetenshaplig bester if ni ng. 
