32 
spetsen bar en ensam korg. De florala sidoaslarna i 
livarje inflorescens bade alltsä fullständigt abort erat 
och pa deras bekostnad hade hufvudaxeln antagit 
ofvannämnda abnorma dimensioner. Yid första be- 
söket (den '/ 10 ) voro korgarne ännn blott halfutslagna 
och vid besök â stället fjorton dagar senare, dâ de 
âterstâende standen tillvaratögos, voro de i alldeles 
sanima stadium, hvadan man kan vara berättigad 
anse, att de ej skulle konnna till nâgon vidare utveck- 
ling. Härtill medverkade naturligtvis äfven i viss 
man den sena ârstiden. 
Utefter den ofvan beskriina abnorma axeln sutto 
en mängd aflângt ovala, nedtill skaftade, mot korgen 
tili oskaftade blad. hvart och ett i spetsen fërsedt 
med en krokböjd tagg af samma beskaffenhet som de, 
hvilka uppträda pâ hâlken. Dessa blad, som sutto 
allt tatare, ju högre upp de fürekommo pâ axeln, 
visade en tydlig och särdeles vacker ôfvergângsserie 
till brakteerna. hvaraf framgâr, att de voro att anse 
som brakteer, hvilka ätertagit sin örtbladsnatur. 
Förekomsten af dylika brakteer pä den florala 
axeln under korgen finner sin naturliga förklaring 
däri, att de nedre internodierna i ”blomfâstet”, hvilka 
ju i normala fall äro outvecklade, hälkfjällbärande. hos 
denna individ erhâllit en abnorm längdtillväxt, i sam- 
manhang livarmed liâlkfjâllen vid de gynnsammare 
assimilations- och näringsförhallanden samt det större 
utrymme, som därigenom inträdde, utvecklat sig som 
örtbladartade högblad, endast i spetsen bibehâllande 
sin brakteenatur. 
