55 
stad; Lundholmen; Ingatorp fr.; Yrigstad, Lundhol- 
men; Karlstorp vid prestgärden och Tjust, Blekhem 
(allt enligt R. Tolf). Yestergötland, Hunneberg 
(J. E. Zetterstedt); Östergötland, Godegârd (J. E. 
Zetterstedt). Hälsingland, Bollnäs, Heden (R. Old- 
berg). Medelpad, Sundsvall och Torp, nära Byforsen 
fr. (H. AY. A.). Angermanland, Säbra, Hellgum 
och Bockholmen i Bondsjön; Skog, Fantskog; Sänga; 
Sollefteä, Hallsta ymnigt och Remslenipan; Liden, 
Lidgatu (H. AV. A.). Norge: Lille Elvedal fr. (Lind- 
berg och E. Nyman); Ringerige, nära Krokkleven (enl. 
N. Bryhn); Kristians amt, elvstrand i Lejrdalen i Lom 
fr. (enl. J. Hagen); nedre Stjördalen, Koksaas, Maele 
fr. (N. Bryhn); Ranen, Dunderlandsdalen, Bredikfjeld 
och Lerskardalen fr. (Blyït & Arnell); Tromsö amt, 
Nordreisen: Sagen i tallreg. fr. och Javrovive i videreg. 
cf 1 och Ç (H. AY. A.). 
Utom Skandinavien är denna mossa känd fran 
Steiermark, dar den synes vara ganska allmän, och 
Kärnthen (J. Breidler) samt fran Gorelevo, 67° 10 
n. lat., vid Jenisei (H. AV. A.). 
Da Pohlia proligera ej blifvit funnen pa det 
tyska läglandet likasom ej heller i de sydligaste pro- 
vinserna af Sverige, visar den sig härigenom vara en 
nordlig art; i vära fjälltrakter finnes den ännu uppe 
1 videregionen. De för arten utmärkande gonidierna 
synas alltid vara för handen; däremot synas hanblom- 
mor och frukter vara ganska sällsynta. Den växer 
pâ mer eller mindre sandblandad och fuktig jord, ej 
sällan i sällskap med P. annotina ; däremot har jag 
ej sett exemplar af densamma frän torfjord. 
Af artens karakterer ma här de viktigaste näm- 
nas: Gruppvis växande, löst tufvad, mjuk, genom de 
enkla och nästan jämnhöga sterila skotten omkring 
2 cm. hög, glänsande, ljust blagrön eller gulgrön, 
nedtill brun; stammen röd; blad pâ sterila skott lik- 
formigt fördelade, nâgot utstaende; groddknoppar eller 
