61 
men paträffas äfven pâ fuktigare, gungflyartade ställen, 
ja tili ock med sim mande i vatten, sä t. ex. i Bond- 
sjön nära Hernösand och i sma af öfversvämningarne 
bildade sjöar vid Jeniseis mynning. 
A. Richardsoni star till sina karakterer emellan 
A. cordifolium och A. giganteum. Den liknar den 
förra arten genom monoik blomställuing, men skiljer 
sig därifran genom grof och styf, mera pargrenig 
växt och mörkare glänsande färg samt genom korta 
och styfva, mer rundtrubbiga stamblad, hvars nerv 
nar endast tili eller föga öfver midten, och hvars 
cellväf likasom hos A. giganteum är tat och fast och 
vid basen plötsligt öfvergär i större, hyalina bashörn- 
celler. 
Likt andra kärrmossor är denna art ganska mang- 
formig. Färgen är vanligen glänsande gulgrön i 
stammens och grenarnes spetsar, nedtill snart öfver- 
gäende i rostbrunt eller svartbrunt. I skugga eller 
hos simmande former är färgen mera rent grün, me- 
dan pâ solöppna ställen topparne blifva ljusare gula, 
och mossan visar da ofta mycket vackra färgskifts- 
ningar, sâ t. ex. pâ mina exemplar frân Ranen, hos 
hvilka samma färgspel finnes som hos A. badimn. I 
tjocklek motsvarar den i sina spädare former en nor- 
mal A. cordifolium men oftare blir den likasa grof 
som A. giganteum; i vatten simmande former blifva 
ännu mycket gröfre. Längden är vanligen omkring 
2 dm., men kan i vatten stiga till 8 — 4 dm. Växt- 
sättet är nedliggande eller upprätt, beroende pâ växt- 
ställets fuktighetsgrad. G-renarnes riklighet växlar ock 
mycket; mellan nästan ogrenade former till former, 
som närma sig A. giganteum i rik förgrening finnas 
alla mellanformer ; vanligen är mossan dock glest och 
oregelbundet pargrenig med grenarne nästan lika tjocka 
som hufvudstammen och trabbade. Former med spä- 
dare, spetsade grenar finnas dock äfven, i hvilket fall 
äfven stamspetsarne genom de tilltryckta öfre bladen 
