81 
Meddelanden frân Botaniska föreningen i Stockholm. N:o 5- 
Nagra egendomliga löfträdsformer frân Norrland. 
Af A. Y. Grevillius. 
(Inlemnad den 25 jan. 1894). 
Under en sommaren 1893 företagen resa i Medel- 
pad och Angermanland anträffade jag nedanbeskrifna 
former, som till följd af en del egend omligke ter torde 
förtjena att uppmärksammas. 
Betula alba f. Ifrâgavarande form, af livilken 
endast ett träd anträffades, inuti ett temligen glest 
bestand af B. odorata , pâ Fäbodeholmen i Indalself- 
vens deltaomrade, var, redan frân langt hall sedd, 
mycket i ögonen fallande genom de stora, glessittande 
bladen, placerade endast mot ândarne af de lânga, 
hängande grenarne (jmf. fig. 1). Stammen var om- 
kring 10 meter hög, rak. Grenarne rödbruna, lânga, 
smala, med de basala delarne uppräta, topparne längt 
nedhängande; fullkomligt glatta ända upp i toppen 
af skotten och i afseende pâ lenticellerna förhallande 
sig som hufvudformen af verrucosa. Hufvudgrenarne 
voro, särdeles mot spetsen, försedda med temligen tätt 
sittande sidogrenar af here ordningar. Af arets skott 
voro endast de mot spetsen af grenarne sittande läng- 
skotten bladbärande. Kortskotten och de äldre läng- 
skotten voro däremot nakna och förtorkade. Bladen 
närmade sig i afseende pâ formen mera odoratas än 
verrucosas. De voro mörkgröna, tjocka och läderartade. 
Skifvans bredd var vanligen ungefär 6 cm., längden 
nägot större (den största uppmätta skifvan 7 cm. 
bred, 7,5 cm. läng.) Hängefjällen (se figg. 2, 3, 4) 
skilja sig frân verrucosas och odoratas hnfvudformers 
genom sin betydligare tjocklek och hardhet; vidare 
därigenom att afstândet frân basen tili sidoflikarne är 
betydligt kortare än den öfriga delen; därigenom att 
sidoflikarne äro bredare än hos de bäda hufvudfor- 
merna (liksom hos dessa äro de kort karbräddade), 
Bot. Not. 1894. 6 
