82 
samt därigenom att midtelfliken är, saväl relativt som 
absolut, märkbart läugre än Los de bada hufvudfor- 
merua. 
Fragan om orsaken tili kortgrenarnes förtorkande 
är tillsvidare öppen. Forst mäste afgöras, huruvida 
den nu beskrifna afvikelsen är konstant eller tillfällig. 
För sannolikheten af det förra alternativet synes mig 
den omständiglieten tala, att afvikelsen sasom nämdt 
uppträdde endast hos ett enda individ, som befann 
sig midt inuti ett bestand af B. odorata, pä alldeles 
liknande underlag och med samma slags undervege- 
tation som beständet i sin helket. Hvad som varit 
den ursprungliga orsaken tili formens utbildning, är 
naturligtvis svärt att afgora. Nämnas kan, att jag 
förgäfves eftersökt svampmycelier inuti de förtorkade 
grenarne. 
Populus tremula f. (se fig. 5.) Pâ ett par stallen 
i Alnöns norra del, nemligen vid Stolpäs samt i när- 
keten af Alnö kyrka, paträffade jag i somras nägra 
aspträd, utmärkande sig genom sina stora blad. De 
vid Stolpäs sparsamt funna storbladiga träden skilde 
sig i öfrigt icke frän den därstädes rätt talrikt före- 
kommande vanliga formen, i hvilken den omärkligt 
öfvergick. Det vid Alnö k}U’ka funna trädet visade 
däremot i afseende pä bladens form vissa egendom- 
ligheter, som torde förtjena päpekas. Jämte de van- 
liga breda och trubbiga eller urnupna bladen upp- 
trädde nemligen mycket talrikt och i alla regioner 
af trädet längsträckta och spetsiga blad, kvilka som 
bekant i vanliga fall nästan uteslutande uppträda pä 
rotskotten i deras tidigaste stadier. Bägge slagen af 
blad kunna förekomma saväl pä kort- som länggre- 
narne. Kortgrenarne bära sälunda antingen endast 
breda eller endast smala blad, eller bada slagen till- 
sammans; i sistnämda fallet intaga de breda bladen 
de basala, de smala de terminala delarne af skottet, 
alltid med jämn öfvergang i hvarandra. Pa alldeles 
