83 
samma sätt förhälla sig lânggrenarne. Att märka är 
emellerfcid, att de smala bladen pa dessa sistnämda 
tyckas yara talrikare än de breda. Beträffande blad- 
skaftens form gäller detsamma, som af Lundström 
(Anpassungen der Pflanzen an Tiere) päpekats anga- 
ende de smala spetsiga ocb de breda trubbiga bladen. 
De bredaste bladen ba salunda skaftet mest plattadt, 
de smalaste och spetsigaste ha det fullkomligt cylin- 
driskt ; jämna öfyergangar mellan dessa extrema for- 
mer förefinnas. Däremot har jag ej kunnat Anna 
nagon bestämd korrelation mellan skaftets form och 
tili- eller franvaron af extranuptiala glandler vid 
bladskifvans bas (jmf. Lundström 1. c.). I samman- 
hang harmed kan nämnas att nagot sadant bestämdt 
förhallande icke heller funnits hos de normala individ 
af Populus tremula, jag i detta afseende iakttagit. — 
De breda bladens skifva uppnâr ofta en bredd af 14 
och en längd af 12 cm., med ett 6 à 7 cm. langt 
skaft. De spetsiga bladen aftaga i längd och relativt 
ännu mera i bredd, ju närmare toppen af skottet de 
sitta; de största, nedersta, äro ofta 10 à 12 cm. langa. 
Orsaken tili utbildningen af denna abnorma form 
har jag mig icke belcant. Det observerade trädet lär 
emellertid, enligt befolkningens utsago, förete samma 
egendomlighet âr- frân âr. Af intresse, särskildt i 
fylogenetiskt hänseende, torde det vara, att nämda 
dimorfism hos bladen som bekant normalt uppträder 
hos ett par andra Populus-arter, P. euphratica och P. 
diversifolia, här betydligt skarpare utpräglad. 
Ainus incana v. microconus L. M. Neuman (Bidrag 
tili Medelpads Flora. Öfversikt af K. Vet. Ak. Förh. 
1889 N:o 2). Af Dr. K. Hagman blef jag uppmärk- 
samgjord pa denna form af Ainus incana, af hvilken 
han paträffade ett individ i Thorsboda, Medelpad. 
Sedermera aterfann jag samma form vid Solleftea. 
Den utmärker sig, utom genom af Neuman angifna 
äfyen genom följande karaktärer. Grenarne raka, 
