117 
mos” elier med det 'YVahlenbergska "regio alpina”. 
En indelning af Vegetationen pâ detta omrade late 
sig utan svarighet genomföras med hänsyn tili kli- 
matets, resp. markens olika beskaffenhet pa skilda 
stallen. Utbildningen af olika formationer vore be- 
tingad bäraf. De särskilda till hvarje formation hö- 
rande växterna genomgingos och illustrerades medelst 
pressade exemplar samt teckningar och fotografier, de 
senare utförda af hr O. Ekstam. 
Närmast drifvorna förekomma i allmänliet ofta 
koncentriskt anordnade arter med smä sägade, nästan 
cirkelrunda blad, ’’alpina snöblad”. Pa de högt be- 
lägna, oftast torra, kalla och blâsiga platäerna upp- 
träda arter med tättsittande, smä blad, tili större 
delen Ericinéer. Pâ de i närheten af drifvorna be- 
lägna, för vinden utsatta sluttningarna sta gruppvis 
och tätt sammanslutna växter med flikiga bladformer. 
Nedanför dessa och drifvorna, hufvudsakligen intill 
de bäckar, som här framrinna, samt pâ de stora om- 
raden däromkring, hvarest marken ständigt fuktas af 
det kalla smältvattnet, utbreder sig det omrade, som 
i synnerhet paminner om ’’Paramos’’, nämligen gra- 
videregionen, hvilken är ntmärkt tili största delen 
genom bladens täta härighet, till mindre del genom 
blaaktigt vaxöfverdrag i synnerhet pâ bladens undre 
sida. Afven arter med köttiga blad uppträda här. 
De olika formationernas allmänt habituella karaktär 
härledde sig i synnerhet Iran bladens form, ställning, 
beklädnad o. s. v. Bladgestalten vore ett uttryck för 
och en följd af de yttre omständigheternas inverkan 
och pâ samma gang ett skydd emot dessa. I all- 
mänhet tydde Vegetationen ofvan trädgränsen pâ ett 
jämförelsevis mycket torrt klimat i dessa trakter. 
Slutligen antyddes, att en motsvarande utbild- 
ning af ofvannärnda olika formationer egt rum äfven 
i andra af jordens fjälltrakter. 
