139 
Carex hirta visar äfven i stört sedt öfverensstäm- 
mande forhâllanden med Carex arenaria. De öfverjordiska 
skotten eller skottkomplexen, ty genom lateral knoppbild- 
ning frân det första skottets bas sker här normalt förgre- 
ning, sä att 3, 4 eller fiera skott komma att sitta till- 
saramans (tufbildning), äro likväl bär ätskilda af flei’a in- 
ternodier än kos denna. Talet tyckes icke vara konstant. 
Jag har räknat tili 10, 12, 20 internodier â olika partier 
af rizomet eller â olika exemplar. I följd af tufbildnin- 
gen behöfver tydligen rizomet fästas med större kraft i 
jordeu, hvarför en hei mängd fäströtter vanligen utgä un- 
der hvarje skottkomplex, liksom äfven stundom är för- 
hällandet med Carex arenaria. Sugrötterna, hvilka äfven 
här ofta äro riktade rakt uppât, utgä i allmänhet frân 
nodi, men äro icke nödvändigt bundna därvid. 
Äfven hos Juncus, balticus hafva uppätväxande rötter 
observerats. 
Hos alla de egentliga dyngräsen ( Psamma arenaria , 
Ely mus ar marins o. s. v.) utväxa rötterna ofta i nästan 
horisontal riktning. 
Egendomligt nog’ visa fäströtter och sugrötter hos 
Carex arenaria ungefär samma anatomiska forhâllanden. 
Pâ bâda slagen rötter förekomma rothàr, hvilka utmärka 
sig genom sin längd och sin snabba och vackra cellulosa- 
reaktion, om än vissa partier pâ fäströtterna sakna eller 
ätminstone äro glest besatta med här. 
En äldre fästrot visar följande anatomiska byggnad. 
Ytterst en tämligen smälumig epidermis och därinnanför 
1 à 2 mera vidlumiga celler med tunna kutiserade mem- 
braner, alltsä ett slags yttre endodermis. Därefter följa 
nägra lager af tjockväggiga, parenkymatiska, med sneda, 
spricklika porer försedda celler, hvilkas väggar tilltaga i 
tjocklek inät. Innanför dessa mekaniska' celler kommer 
en lakunzon. Lakunerna,' som äro ofantligt stora, ätskil- 
jas af smala cellband. Midt för dessa äro de mekaniska 
cellerna vanligen nägot tunnväggigare. Därpä följa äter 
nägra kretsar af tjockväggiga, parenkymatiska celler, hvilka 
