141 
är nämligen rotens barkväfnad genomdragen af stora luft- 
kanaler, kvarjämte en parenkymatisk eller prosenkymatisk 
"bastmantel”, hvars väggar delvis äro förkorkade, förekom- 
mer. Denna ’’bastmantel” uppfattas sâsom ett skydd mot 
radiärt tryck ock sâsom ett kinder för vattnet att tränga in. 
Man skulle vänta sig, att de smâ mer eller mindre 
rikt förgrenade sugrötterna skulle förete en annan bygg- 
nad än fäströtterna, men sä är i stört sedt icke förkällan- 
det. Man kan sâlunda i sugroten urskilja alla de lager, 
som sammansätta fästroten, endast med den reduktion i 
mäktigket, som af rotens mindre storlek betingas. Den 
inre tjockväggiga zonen är dock föga markerad eller saknas 
alldeles. Lakunerna äro antingen smâ eller ocksä kunna 
de kelt ock kället saknas. I förgreningarne märkes, att 
den yttre endodermis bestàr af i radial riktning stärkt 
sträckta celler, beroende därpa, att en tangential delning 
af cellerna icke kar ägt rum, sâsom annars är förkällan- 
det. I de allra finaste förgreningarne saknas alltid laku- 
ner ock inre tjockväggiga celler ock äfven de yttre me- 
kaniska cellerna äro föga framträdande, men en yttre en- 
dodermis förekommer äfven kär. Äfven de rakt uppât 
växande rötterna, kvilka i allmänket tyckas vara föga för- 
grenade, visa en öfverensstämmande byggnad. Det förtjä- 
nar framkâllas, att rotkâren pä dessa äro riktade uppât 
eller rakt ät sidorna. Deras spets är, sâsom ofvan fram- 
kölls, i regeln vissnad ock i följd däraf af brunaktig färg. 
Ilär föreligga alltsâ nägra fall af icke positivt geo- 
tropiska rötter ock äfven af en utpräglad negativ geotro- 
pism, kvilket synes mig vara särskildt intressant därför, 
att det är primära, d. v. s. omedelbart frân en stamdel 
utgäende rötter, som visa denna egenskap. Fragan kar 
för öfrigt en viss aktualitet, dâ A. W. Sckimper 1 ) för 
nâgra är sedan i sin intressanta undersökning öfver ejoi- 
fyterna ock J. Sacks belt nyligen i en fysiologisk ”notis” 
i Flora ventilerat densamma. 
') Die epiphytische Vegetation Amerikas. 
