159 
som förhällandet lär vara i Alperna gâ upp i regio 
alpina. 
Hos R. acris har det tredje grundbladet den form, 
som fig. 3 visar, och stjälkbladsflikarne äro oftast 
gaffelklufna. 
Denna art spirar upp senare pa varen. Det 
tredje grundbladet blir därför här i anledning af 
snöns frânvaro mer utsatt för vindens inverkan. Fli- 
kigheten tilltager mera successivt uppât stjälken, och 
nägon abrupt öfvergang mellan heia och stärkt flikiga 
blad förekommer icke här. Detta star utan tvifvel i 
samband därmed att snötäcket ligger tunnare öfver 
de platser — i jämtländska läglandet akrar och öppet 
liggande ängar — pa hvilka arten förekommer, hvar- 
igenom vinden tidigare kommer at de nedre grund- 
bladen, samt därmed att den omgifvande Vegetationen 
vid tiden för denna arts uppspirande och pa de ställen, 
där densamma förekommer, är högre och därigenom 
bättre skyddar de öfre bladen emot vindens inverkan 
än hvad fallet är hos R. auricomus. 
Da insekterna numera äro framkomna i större 
antal blir denna art i samband dermed äfven utrustad med 
en fullständig samling kronblad och far i anledning 
deraf entomofila blommor. R. acris är som bekant i 
Jämtland ytterst allmän liksom den föregäende och 
uppträder högt upp i fj allen. 
I trakten af Östersund fann jag sasom nämdt tre 
mellanformer mellan R. acris och R. auricomus. 
Den första af dessa (Figg. 5 och 6) växte pâ en 
gammal klöfvervall i sällskap med R. acris. Strax 
invid pâ akerrenarne växte typisk R. auricomus med 
heia grundblad. Grundbladen äro fâ, 1 — 3; det tredje 
af dessa (Fig. 5) har de större flikarne öfverensstäm- 
mande med R. acris. Med afseende pa mängden af 
sagtänder erinrar densamma däremot om R. auricomus 
(a typica ad interim). Stjälkbladsflikarne äro mindre 
ofta gaffelklufna. Blomman är försedd med fulltaliga 
