162 
I afseende pâ form och hârighet kommer denna 
mellanform iiämda art mycket nära. Af pollenkornen 
synas 15 — 20 °/ 0 vara dugliga. 
Dessa hybrida former äro saunolikt icke de enda 
som förekomma mellan R. acris och R. auricomus. 
Den sist beskrif'na formen isynnerhet synes genom 
mellanformen smâningom öfvergä i R. auricomus. Den 
är äfven temligen allmän. Detta hindrar likväl icke, 
att äfven den nrsprungligen är af hybrid natur. 
Samtliga tre formerna uppfylla i hufvudsak de for- 
dringar man i allmänhet uppställer for att mellan- 
forrner fa betraktas som hybrider. 
De växa i sällskap med R. acris och R. aurico- 
nnis , hafva intermediära karaktärer, fâ oftast en kräftig 
vegetativ tillväxt samt äro mer sterila än säväl arter 
i allmänhet som de här ifrägavarande hufvudarterna. 
Dessa sistnämda hafva nästan alla frön dugliga; och 
hvad pollenet beträffar synes i Östersundstrakten, af 
nägra blommor att döma, R. acris ha 50 — 60 °j 0 och 
R. auricomus 80 — 90 °/ 0 dugliga körn. Äfven synas 
de hybrida formerna i allmänhet välja lokaler, där de 
yttre förhällandena äro intermediära mellan dem, under 
hvilka hufvudarterna i allmänhet lefva och för hvilka 
de synas vara anpassade. 
I Riksmusei herbarium har jag sett hybrida for- 
mer insamlade frân följande lokaler: Den med v. 
palmata Hn identiska formen frân Daisland, Ohrs 
l^restgärd (And. Fryxell) ; Upland, Gottsundabergen. 
Frân Göteborg (Winslow) samt frân Upsala, Lugnet 
(Tiselius) äro former tagna som närma sig betydligt 
mer R. acris och som mest likna den här omnämda 
andra formen (Figg. 7, 8 och 9). Den första här 
omtalade vid Östersund växande formen har jag ännu 
icke anträffat i nägot herbarium. 
