189 
Yi y eta att en lang tid vid ocli efter denna 
maximiutbredning, till hvilka tidrymder jag sökt för- 
lägga en dryg del af Blttts atlantiska period 1 2 ), en syd- 
lig ekflora herskade i mellersta ocb södra Skandinavien 
och sâledes äfven i dessa prç»vinser. Inom denna 
floras nuvarande mera centrala utbredningsomräde äro 
ock de ifrâgavarande formerna mycket sällsynta främ- 
lingar. 
Men sedan länge tillbaka bar man vetat, att efter 
den period med mildt klirnat, under bvilken ekfloran 
fick ökad utbredning, en klimatförsämring inträdde, 
bvilken mäste ba splittrat eller förödt dess nordligast 
utskjutna förposter. Att intensiteten af denna splitt- 
ring i hog grad ökats genom granens invandring ocb 
vidare spridning bar jag i anslutning till Ivjellman 
sökt âdagalâgga J ). 
De lemningar af växtverlden frân atlantisk tid, 
som de nerkiska ocb upländska torfmossarne hysa, 
liäntyda, som nämdt, ej pä nagon sadan klimatför- 
sämring under denna tid. De tillhöra, som jag visât 3 ), 
en yppig flora med ek, bassel, lind, lönn etc. 
Men sedermera blifva dessa växter sällsynta i 
lagerföljden, om de ock ännu uppträda i vissa af de 
skikt, som markera den torra subboreala period, som 
i sä manga mossar kvarlemnat stubblager som marke 
efter sin tillvaro. Karaktersfossilet för dessa lager 
är deremot granen , som sedermera är vanlig i den 
följande torfven, bvilken bildades under den relativt 
fuktiga subatlantiska period, som föregär nutiden. 
Det är salunda tili denna klimatförsämring, som 
maste infallit mellan nutiden ocb afslutandet af den 
atlantiska periodeu, som den ökade utbredningen af 
’) Rutger Sernander, Die Einvanderung der Fichte in Skan- 
dinavien, Englers Bot. Jahrbücher 1892, pag. 62. 
2 ) Rutger Sernander op. cit. och i Bot. Notiser 1886 pag. 146. 
3 ) Die Einwanderung etc., Geol. Föreningens Förhandl. 1892 
I>ag. 550 samt Om Litorina-tidens klimat och vegetation Ibidem 1893. 
