235 
nivâ x ). Gdnnar Andersson * 2 ) har dessutom uttalat den 
förmodan, att björken och aspen ätföljt furen vid 
dennas invandring, samt att i alia händelser den tid, 
under hvilken dessa träd voro allenarädande skogsträd, 
endast utgör en kort öfvergangstid. Beträffande de 
öfverensstämmelser, som rada i björkregionens floristi- 
ska och fysiognomiska sammansättning, sä äro dessa 
ej större, än att de mycket väl lata sig förena med 
var uppfattning. 
Vi halva redan anmärkt, att den skandinaviska 
björkregionens mäktighet ej är synnerligen stör, och 
hvad den horizontela beträfiar ytterst liten. Vanligen 
brukar man uppskatta bjöi’kregionens mäktighet efter 
dess vertikala utsträckniug, som kan lätt och exakt 
bestämmas, och som den vertikala mäktiglieten är di- 
rekt proportionel mot den horizontela, fa vi härigenom 
ett tillförlitligt värde. Wahlenberg 3 ) uppskattar björk- 
regionens mäktighet i Lappland tili närmare 200 
meter. I de södra fjälltrakterna är björkregionens 
mäktighet vida mindre. Düsen 4 5 6 ) uppgifver björkre- 
gionens största mäktighet pä tjället Areskutan i Jämt- 
land tili 95 meter samt anmär ker, att subalpin björk- 
skog delvis alldeles saknas. Samma förhallande rader 
i norra Dalarne, hvarest förf. D ) bestämt denna regions 
mäktighet tili 30 — 50 — (nägon gang) 100 meter. Ej 
sällan saknas hvarje tillstymmelse tili björkregion här- 
städes. I Härjedalen däremot, hvarest förf. G ) varit 
i tillfälle undersöka trädgränserna pä Ruten- och 
Hamrafjällen m. fl. vid riksgränsen belägna, intager 
*) Jmf, R. Tolf, Granlemningar i svenska torfmossor, Bih. tili 
K. Yet. Akad. Handl. B 19 afd. III. 
2 ) op. cit. 
3 ) op. cit. 
4 ) K. F. Dusén, Om Spliagnaceernas utbredning i Skandinavien, 
Akad. afh., Upsala 1887. 
5 ) A. G. Kellgren, Nagra observationer öfver trädgränserna i 
vara sydliga fjälltrakter. Öfvers. af K. Yet.-Ak. Förh. 1893 N:o -1. 
6 ) Kellgren, op, cit. 
