242 
Den ofvan nämnda S. scardica bildar genom bla- 
dens form och storlek en öfvergäng tili följande blad- 
typ, som représenteras t. ex. af S. Aizooit Jacq. 
Xär vi komma pa lägre nivä af regio alpina och 
befinna oss pâ det omräde. hvilket jag i den otVan 
citerade afhandlingen betecknat med namnet grävide- 
zonen. sä möta vi nämligen en bladtyp, som med an- 
ledning af den läga temperaturen i marken utbildat 
sig tili skydd emot den starka turgescensförlust, som 
häraf blir följden. I vanliga fall äro dessa blad stärkt 
häriga. tili formen omvändt äggrunda eller spadlika. 
i regeln med största bredden ofvan midten. Hos 
släktet Saxifraga ersättas hären genom ett öfverdrag 
af kolsyrad kalk. Bladen äro i öfrigt hvad formen 
beträffar närmast lika öfriga “afdunstningsblad Jäin- 
för den förut citerade afhandlingen). De uppträda. 
oc-ksä pä det omräde. där dessa pläga finnas, nämli- 
gen pä samma eller motsvarande nivä som grävidena. 
Stundom gâ de ned i regio subalpina. Utom det att 
denna typ synes välja denna bestämda nivä i fjällen, 
sä väljer den ocksä i regeln ett bestamdt underlag, 
nämligen kalkklippor eller kalkrik jord. De fiesta 
etiketter pä dylika arter i Riksmusi herbarium angif- 
ver ocksä tvdligü detta. 
I vära fjelltrakter anträffa vi tvä hithörande arter 
nämligen S. Aizoon Jacq. (denna art äfven t. ex. pä 
"Parnassus 6.500 fot“ och S. Cotyledon L. Bland andra 
hithörande arter mä endast nämnas: S. crustata West. 
(Pä kalkalpe ma, Idria), S. media Gouan. ("in rupibus 
calcareis in Pyren. alpinis et subalp."). S ■ hUeo-viri- 
dis Schott, et Kotschy. (“in rup. calcareis in Trans- 
sylvania 4,500 — 7.000 fot"), S. longifolia Lap. (Kalk- 
klippor pä Pyreneemab S. matata L. ("Rochers du cal- 
caire blanc r , Schneeberg. Zürich. Savojen). S. Hostii 
Tausch. (Böhmen). 
Dä Saxifraga som bekant nästan uteslutande är 
arktisk-alpin, sä förekomma de subalpina och pä 
