252 
sch och sh etc. ansei’ jag man obetingadt bör yrka, 
att denna förändring genomföres. Yi böra saledes 
tili ex. uttala sc i Scirpus pä samtna sätt som i Sca- 
hiôsa etc. 
3) De grekiska aspiratorna ph ((f) och th (it), 
hvilka i den klassiska grekiskan prononcerades sasom 
p + h och t -f h — jämför vart nuvarande uttal af 
pimphus och korthus — synas mig lämpligast böra 
i enlighet med traditionen och bruket uttalas säsom 
/ och t. I den senare grekiskan öfvergingo de vis- 
serligen tili respektive tonlös bilabial och tonlös inter- 
dental spirant (= f bildadt med bäda läpparna och 
s. k. hardt engelskt th), och dessa ljudvärden ega de 
ännu i nygrekiskan, men da dessa ljud äro främ- 
mande sä väl för vârt modersmal som för flere andra 
moderna sprak, förefaller det mig ej vara nagon vinst, 
att i detta fall göra nagon ändring i det häfdvunna 
bruket. 
Emellertid kan det hända — och detta kan nä- 
gon gang äfven vara fallet med den klassiskt bildade 
spräkvetenskapsmannen — att man ej sä rätt vet, 
om man skall skrifva / eller ph och t eller th. Detta 
är i alla fall en olägenhet, hvilken man naturligtvis 
heit och hallet undveke, om man blott skrefve / och 
/. Saledes tili ex. Tyfa för Typha , Tesiiim för Thesium. 
Detta vore ju i det heia taget samma sak som när 
vi nu atminstone ganska ofta skrifver filosofi , teosoß 
o. s. v. Och skulle man anse, att detta allt för nryc- 
ket strede mot de ortografiska principer man hyllar, 
künde man ju tysta sina samvetsbetänkligheter i det 
fallet med den invändningen, att de latinska bokstäf- 
verna / och t blott äro att betrakta som transkrip- 
tioner af de grekiska bokstäfverna cp och t). Jag vill 
härmed blott framhalla denna ortografiska olägenhet, 
hvarken mer eller mindre. 
4) Uttalet af den grekiska aspiratorn kh ('/) — 
skrifven ch — förefaller mig däremot vara en syn- 
