253 
nerligen svärlöst frâga. I den klassiska grekiskan 
uttalades den som Je -f h — jämför värt uttal at 
bläcJchorn — och i senare grekiskan har den öfver- 
gätt tili en tonlös palatal spirant, ett i tyska och 
spanska m. fl. spräk vanligt ljud och hvilket i tyskan 
som bekant betecknas just med ch. 
Att ett alldeles specielt uttal af konsonantför- 
bindelsen cli fastsläs, synes mig vara synnerligen önsk- 
ligt, men fragan är hvilket. 
Ljudvärdet af ch i tyskan vill jag oj tillstyrka. 
Detta spräkljud är, som nämdt, för fiera moderna spräk 
främmande och saknas i de tvä andra stora kultur- 
spräken, engelska och franska. Det Annes dessutom 
ej i latinet och — hvad som för oss är af en viss 
vikt — ej heller i svenskan. 
Det ljud, som i franskan betecknas med ch är 
visserligen, särskildt om man ej ser saken frân nägon 
sa vidare sträng fouetisk synpunkt, mycket utbredt, 
men att fastställa detta uttal af ch skulle, andra skäl 
att förtiga, medföra den olägenketen att harmed komme 
det att sammanflyta med uttalet af förbindelserna 
sch ( Schedonorus , Schoenus ) och sh ( Sherardia ), hvilka 
maste sä uttalas. Förr anser jag man borde tänka 
pä det ljudvärde ch i manga fall har i engelskan, 
hvilket ju kommer synnerligen nära vart fy'-ljud. Detta 
ligger ej heller sa längt frân det præpalatala tyska 
ch-ljudet och künde utan större olägenhet af detta 
ersättas. Och ungefär sä uttala vi faktiskt ch i 
manga fall säsom tili ex. Chenopodiüm , Chelidonium . 
Att äfven införa denna prononciation i sädana fall 
som Orchis , Veronica Chainœdrys , Son chus , Ctjnânchum 
o. s. v. erbjuder väl inga oôfverstigliga hinder, sâ 
'mycket mindre som detta uttal i fiera fall af sainma 
art, som de nu anförda, stundom brukas. Men en 
obestridlig fonetisk svârighet» kommer dock att inträfla 
i dylika namn som Chrysanthemum , Chrysosplenium etc. 
