254 
Pâ grand käraf vill jag ej framställa nâgot be- 
stiimdt yrkande — vill blott saga, att nâgot bür go- 
ras, men bvad? Mihi non liquet. 
5) De frân grekiska alfabetet Ursprungligen bâr- 
stammande digraferna x ocb z böra uttalas sâsom 1: 
b s och t + s, eburuvâl £ ingalunda hade detta ljud- 
värde i den klassiska grekiskan. Yi uttala sâledes 
med tydligt les ocb ts Xanthium, Zostéra etc. Häri- 
genom kommer visserligen x att stundom bopffyta 
med cc sâsom till ex. Vaccinium, men innan det 
hârda uttalet af c i alla ställningar kan genom- 
föras, ser jag ingen utvâg att kunna undvika denna 
för öfrigt väl mindre betydande olägenbet. Af ân 
mindre vikt torde det vara, att bärigenom uttalet af 
z stundom sammanfaller med uttalet af t , nämligen i 
förbindelsen ti, till ex. Fragaria élatior. 
Till dessa anmärkningar vill jag slutligen âfv r en 
f'oga den mera rent ortografiska, att efter g ocb g det 
skrifves v 1 ej n, dâ banned v-ljud afses. Sâledes: 
Qvercus , Aqvilegia, Ranunculus Lingvo o. s. v. Ro- 
marne sjalfva skilde ju ej i skriften mellan u ocb v 
ocb sâlunda kan det ena skrifsättet vara frân bisto- 
risk synpunkt lika berättigadt som det andra. Och 
dâ äro vi val i detta afseende oförhindrade att valja 
det mest praktiska. 
I sammanhang med bvad som nu anförts vill 
jag ock yttra nâgra ord om de latinska växtnamn. 
som äro bildade af vâr tids moderna tillnamn. Redan 
Linné använde sâdana ocb antalet af dem bar natur- 
ligtvis efter bans dagar mycket ökats. Det förefaller 
mig dock vara ett ônskemâl, att detta bruk âtrnin- 
stone nâgot inskränktes. Sâ bildade namn kunna 
gifvetvis ej uttrycka nâgot för i frâga varande växter 
karaktäristiskt. Ocb frân sprâklig synpunkt kunna 
de svârligen vara att rekommendera. Den "barbari- 
ska" 1 hufvudbestândsdelen i dessa namn passar i ail- 
t 
