255 
mänhet föga i hop med den ’’klassiska” afledningen 
eller ändelsen. Den heder man härigenom vill visa 
en framstâende vetenskapsman kan väl ej heller blifva 
nâgot ’’monumentum ære perennius”, ty i de fiesta 
fall känner väl endast den i botanikens historia be- 
vandrade vetenskaplige forskaren, hvarför en växt sä 
benämnts; för den stora allmänheten förblir detta namn 
i regeln blott ett dödt, betydelselöst ord. Men hvad 
som är vida viktigare och som star i ett visst sarn- 
band med den nu behandlade frägan, det är att det 
ofta torde vara ganska svärt att för dylika namn 
kunna fixera ett bestämdt uttal. Dessa namn böra 
nämligen naturligtvis prononceras sä som de tili 
grund för desamma liggande tillnamnen verkligen 
nttalas. Men det franska, tyska, engelska, italienska 
tillnamnets rätta uttal kan ej förutsättas vara allbe- 
kant och det kan ofta innehälla ljud eller ljudförbin- 
delser, hvilka ej blott äro för latinet fullkomligt främ- 
mande utan ock erbjuda de nutida kulturfolken stora 
fonetiska svärigheter. 
Nägon ändring af hvad som i detta hänseende 
redan gjorts, bör naturligtvis ej företagas. Och mot 
sädana exempel som Viola Hivinidna är intet att säga, 
men sädana som Scheuch séria, Hutchinsia , Carex Iiorn- 
schuchiana , Goodenoughi och Boenninghauseniâna etc. 
synas mig ej vara rätt lämpliga som internationella 
termer. Mig förefaller det därför önskvärdt, om man 
härvidlag sökte begränsa sig tili sädana tillnamn, 
hvilka frän dessa synpunkter künde anses välla sä fä 
olägenheter som möjligt. 
Till sist ma ock af liknande anledning de sä 
att säga geografiska växtnamnen beröras. De ha 
enligt min tanke ett större värde än de föregäende, 
ty de gifva i viss man nägra upplysningar om den 
trakt eller ätminstone om nägon af de trakter, där 
i fräga varande växter förekomma. Och mot sädana 
namn som Hieraehtm dovrénse, TJialictrum Jceménse, 
