13 
Under excursioner i dalen, som frän Lysefjordens änd- 
punkt sträcker sig mer än en half mil inät landet, 
anträffades pâ stenar i Lyselfven (20 — 30 m. ö. h.) 
tillsammans med Nardia emarginata en mossa, som 
genom sin egendomliga habitus satte mig i förlägen- 
het atfc makroskopiskt ens kunna bestämma densamma 
till slägtet. En närmare undersökning har emellertid 
visât, att den tillhör Oligotrichum incurvums formkrets, 
inom hvilken den dock genom atskilliga morfologiskt 
intressanta karakterer intager en sa pass fristâende 
plats, att den utan tvifvel förtjenar systematisk rang 
af varielet. Diagnosen lyder: 
Oligotrichum incurvum (Huds.) Lindb. v. molle 
n. var. 
Laxe cæspitosum, superne fusco-vel luteo-viride, 
inferne fusco-ferrugineum. Caulis 3 — 6 cm longus, 
mollis, erectus, simplex vel (in aqva fluctuante) decum- 
bens et parce ramosus, remotifolius. Folia patula, 
apice paululum incurvata, lanceolata — oblongo-lan- 
ceolata, concava, parte superior e marginis remote serru- 
lata, nervo angusto supra lamellis 6 — 8 interruptis et 
undulatis instructo, subtus apicem versus serrato cri- 
stato, reti superne subqvadrato basin versus rectangulo. 
Organa generation^ desunt. 
En i fiera afseenden särdeles utmärkt form, afvi- 
kande frân hufvudarten genom mjukheten af alla de- 
lar, mera utdragen, stundom nâgot grenig stjelk, gle- 
sare sittande, mera utstâende och bredare blad med 
föga eller icke inrullad kant, smalare nerv och fram- 
förallt färre lameller pâ bladets öfversida, en karak- 
ter, som i och för sig väl künde berâttiga till upp- 
ställande af en sjelfstândig art, om icke pâ mindre 
fuktiga stândorter ôfvergângsformer funnos tili den i 
allmânhet pâ torrare lokaler växande hufvudformen. 
Braithwaite 1 ) beskrifver under namn af ß laxum 
en form af Oligotrichum incurvum , som i fiera afseenden 
') R. Braithwaite, The British mossflora, part 3, 1880, pag. 43, 41. 
