31 
nu f Örekomma pâ omrâden, som varit betäckta af det 
postglaciala kafyet, kunna i alla händelser ej vara 
äkta glaciala relikter 1 ). 
Pâ detta slags hvad jag skulle vilja kalia gla- 
ciala ’’pseudorelikter” lemnar lie. Sernander flere exem- 
pel i sin uppsats, och det är âfven om ett par sâdana, 
som jag här skall yttra mig. När jag 1880 vistades 
vid den zoologiska Stationen i Bohuslän (Kristineberg) 
fann jag under botaniska excursioner i trakten, till 
min förundran, att AlchemÜla alpina künde förekomma 
pâ sâ lâg nivâ, att jag mäste antaga, att den befann 
sig betydligt under den postglaciala grânsen. Som 
jag emellertid icke hade tillfälle att anställa höjdmät- 
ningar, och som det postglaciala hafvets högsta höjd 
dâ ej var säkert fastställd, mäste jag nöja mig med 
att antaga sâsom en förmodan, att Aïchemüla alpina 
under en senare tid spridt sig till ifrâgavarande loka- 
ler. Denna förmodan, som genom De Geers under- 
sökningar öfver den postglaciala marina grânsen sâ 
godt som öfvergatt tili visshet, bekräftas nu ytterligare 
genom det, som lie. Sernander anför frân Bohuslän 
om just samma växt. 
Saxifraga Hirculus fdrekommer i Skâne endast 
pâ torfmossar och, enligt mig tillgängliga källor, inom 
tvenne frân hyarandra ganska aflägset belägna omrâden, 
nemligen 2 ) â ena sidan inom sydvestra delen, sydyest 
om Romeleklint (med fyndorterna Hyby, Eksholmen, 
Roslätt, Börringe), â den andra i östra Skâne, söder 
om Kristianstad, pâ de stora torfmossar, som der under 
en längre sträcka fortlöpa parallelt med kusten. Det 
’) Savida de ej skulle finnas i närheten af den högsta postgla- 
ciala gränsen och vara komna tili sin nuvarande växtplats frân 
nâgon närbelägen lokal nära öfver denna gräns — ty sä mycket 
far väl dock begreppet ’’glacial relikt” uttänjas. Strängt taget kan 
ju för öfrigt ingen växt vara en verkligt glacial relikt, som fort- 
lefvat ända sedan istiden, utan endast afkomling af en sâdan. 
2 ) F. ÂRESCHOUG, Skanes flora, 2;dra upplagan, 1881. 
